Справа № 442/9498/24                                Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/1759/25                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Заяць Я.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини та на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини та на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю без згоди батька.
Позовну заяву мотивувала тим, що 17 листопада 2016 року зареєструвала з ОСОБА_1 шлюб, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2022 року.
У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею в будинку АДРЕСА_1 .
Однак місце проживання її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою батька: АДРЕСА_2 .
Неодноразово зверталася до відповідача щодо надання дозволу на зміну реєстрації місця проживання дитини для зарахування її до школи за місцем фактичного проживання, однак такий дозвіл відповідач не надав, а за відсутності письмової згоди батька малолітньої дитини їй відмовлено у зміні місця реєстрації дитини.
Просить надати їй дозвіл на зняття із зареєстрованого місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та на реєстрацію дитини разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_1 . 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Надано дозвіл ОСОБА_2 на зняття із зареєстрованого місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 та на реєстрацію її місця проживання разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211.20 грн. в користь держави. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що його належним чином не повідомили про дату час та місце розгляду справи.
Зазначає, що з 2015 року до серпня 2016 року був мобілізований в зону проведення АТО, за наслідками служби з травня 2019 року змушений звертатися за медичною допомогою та періодично проходити курс лікування, а після нього реабілітацію у медичному центрі стаціонарно.
Після лікування дізнався про наявність рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2022 року у справі № 442/1321/22, яким їхній шлюб з позивачкою розірвано.
Крім того, позивачка постійно звертається до поліції із заявами та скаргами, зміст яких зводиться до того, що він не займається вихованням дітей, з метою подальшого звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.
Оскаржуване рішення суду ґрунтується виключно на доводах позивачки, які не підтверджені жодними доказами
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він є особою з інвалідністю другої групи у зв`язку з розладами психіки та поведінки. 
Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
14 липня 2025 року ОСОБА_2  подала відзив на апеляційну скаргуОСОБА_1 , в якому заперечила щодо доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року – без змін. 
В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи те, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для ухвалення судового рішення по суті спору, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 26 вересня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 17 листопада 2016 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2022 року 
Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , виданим Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , виданим Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
17 лютого 2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим Дрогобицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/003082013 від 27 березня 2024 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 010197/11-2024 від 22 серпня 2024 року, виданим відділом-центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, підтверджується, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано в будинку АДРЕСА_3 . 
Згідно з довідкою № 001538/10-2021, виданою відділом-центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження місця проживання ОСОБА_3 , складеним 25 лютого 2021 року комісією у складі старости сіл Добрівляни, Снятинка, Залужани, Старе Село, Воля Якубова Карпінського І.В., головного бухгалтера сільської ради Кравців О.І., спеціаліста II категорії Фур Г.В., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , і знаходиться на її утриманні.
Згідно з актом від 07 листопада 2024 року № 96/9-12/06, складеним старостою сіл Добрівляни, Снятинка, Залужани, Старе Село, Воля Якубова Карпінським І.В. в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
08 листопада 2024 року ОСОБА_2 звернулася до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою, в якій просила зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . 
Листом відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 17 січня 2025 року №55 повідомлено, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради, які відбулися 27 листопада 2024 року та 27 грудня 2024 року розглядалися заяви ОСОБА_2 щодо надання висновку про можливість визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та про доцільність зняття із зареєстрованого місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 та на реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак у зв`язку з відсутністю на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради батька дітей ОСОБА_1 , який перебував на лікуванні, комісією відкладено розгляд вищезазначених заяв.
Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 13 січня 2025 року, адресованих відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, він не заперечує щодо задоволення вищезазначених заяв ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 покликається на те, що дитина досягла шкільного віку, а зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 та реєстрації її за фактичною адресою проживання необхідна для зарахування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до школи за місцем фактичного проживання, однак відповідач не надав згоду на реєстрацію місця проживання дитини з нею.
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття 176 СК України).
Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.
У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.
Подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (пункт 51 Порядку).
Чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку.
При вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 752/2951/20 та від 11 лютого 2025 року у справі № 686/196/24.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу того, з ким з них мають проживати діти, що стало предметом судового розгляду у справі №442/9501/24. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року у справі № 442/9501/24 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Орган опіки та піклування відділ служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визначення місця проживання дітей – задоволено .
Визначено місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року у справі № 442/9501/24 в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. 
Враховуючи те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час не проживає за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , а фактично проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , беручи до уваги те, що набрало законної сили рішення суду, яким визначено місце проживання дитини саме з позивачкою, виходячи з найкращих інтересів дитини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для реєстрації малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактичним місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211.20 грн.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Довідкою до акта МСЕК серія 12ААД № 024082 від 24 вересня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання (а.с. 60). 
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп,законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи загального захворювання, суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього судовий збір на користь держави, а відтак рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат підлягає скасуванню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судових витрат на сплату судового збору в розмірі 1211.20 грн. – скасувати.
В решті рішення суду – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Приколота Т.І.