Справа № 161/5390/25  Провадження №33/802/632/25 	Головуючий у 1 інстанції:Смокович М. В. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року                                                                 місто Луцьк

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), прокурора Назарука О.Ю., розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Також з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном Національної поліції України, несвоєчасно (19.06.2024), без поважним причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме щорічну декларацію (після звільнення) за 2021 рік, хоча згідно п.2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язаний був подати її не пізніше 31.01.2024, чим порушив вимоги абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Не погоджуючись із такою постановою судді, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність в частині накладення адміністративного стягнення, просить скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, тобто за закінченням строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст.38 КУпАП. Зазначає про те, що рішення в частині накладення адміністративного стягнення є необґрунтованим та незаконним, оскільки закінчились строки накладення такого стягнення, передбачені ст.38 КУпАП. Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення неправильно визначено дату виявлення правопорушення. Так, відповідно до матеріалів справи у співробітників поліції були всі документи для складення протоколу про адміністративне правопорушення ще 30.12.2024, що в судовому засіданні підтвердив працівників поліції ОСОБА_2 , який складав протокол. Тому саме з цієї дати слід рахувати строки, передбачені ст.38 КУпАП. Однак, місцевий суд це проігнорував та сформував свій висновок, який на його думку, не ґрунтується на законі. Ключовим фактором, який впливає на перебіг строків накладення стягнення є момент виявлення правопорушення, а збирання доказів на підтвердження адміністративного правопорушення не відтерміновує початок цього строку, як вважав місцевий суд. Посилаючись на це, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, - у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 цього Кодексу.
Окрім того, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строків апеляційного оскарження постанови судді від 28.08.2025, в якому посилається на те, що таке судове рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень було опубліковане 01.09.2025. Тому він вважає, що саме з цього часу, тобто з 01.09.2025 слід відраховувати 10-денний строк апеляційного оскарження судового рішення. 
Перевіривши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного судового рішення наряду з матеріалами справи в цій частині, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який його підтримав з підстав викладених у ньому, прокурора Назарука О.Ю., який вважав клопотання безпідставним та просив відмовити в його задоволенні з мотивів наведених у поданому до суду запереченні, апеляційний суд приходить до висновку, що воно до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Частина 2 ст.294 КУпАП передбачає, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
В апеляційній скарзі як на підставу поважності пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення апелянт посилається на те, що хоча він та його захисник і були в судовому засіданні 28.08.2025, коли постановлено судове рішення, однак таке рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень було опубліковане лише 01.09.2025. Тому апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних на те причин. 
Проте, такі твердження на увагу суду не заслуговують через наступне.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області постановлена 28 серпня 2025 року та за участі ОСОБА_1 і його захисник Михайловича Д.В., які приймали безпосередню участь в судовому засіданні в якому було проголошено судове рішення і, зокрема було роз`яснено порядок та строк апеляційного оскарження, що визначений у ч.2 ст.294 КУпАП. 
А тому, апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 та його захисник 28 серпня 2025 року були присутні на розгляді справи та проголошенні судового рішення, то вони фактично ознайомилися з порядком та строком його апеляційного оскарження, про що зазначено в резолютивній частині.
Таким чином, в даному випадку саме з 28 серпня 2025 року почався перебіг десятиденного строку апеляційного оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2025, який з урахуванням вихідного дня (неділя 07.09.25) фактично припадав на 08 вересня 2025 року. Однак, апеляційна скарга до суду подана лише 11 вересня 2025 року через систему «Електронний суд», тобто після спливу передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження.
При цьому той факт, що судове рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень було опубліковане 01 вересня 2025 року, жодним чином не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки положення ч.2 ст.294 КУпАП перебіг строку апеляційного оскарження пов`язують саме з датою постановлення постанови, а не з будь-якою іншою, у тому числі й датою його опублікування в ЄДРСР. Окрім того, ОСОБА_1 будучи ознайомленим із порядком та строком апеляційного оскарження судового рішення ще 28.09.2025, міг його оскаржити у строк передбачений ч.2 ст.294 КУпАП.
Тому наведену апелянтом обставину не можна вважати поважною підставою пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення та відповідно такою, що дає підстави для його поновлення.
Дослідивши дані обставини апеляційний суд вважає, що за наведених у заявленому клопотанні підстав, строк апеляційного оскарження поновленню не підлягає.
Будь-яких інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження стороною захисту наведено не було.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення до задоволення не підлягає, оскільки не було наведено поважних підстав пропуску такого строку у зв`язку з чим він міг бути поновлений судом.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» вказано, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, і при цьому, апелянтом не було наведено поважних підстав для поновлення такого строку, то в задоволенні клопотання слід відмовити, а апеляційну скаргу, - повернути особі, яка її подала на підставі ч.2 ст.294 КУпАП.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрйонного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року в даній справі.
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрйонного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року, - повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Волинського
апеляційного суду                                                                В.А. Подолюк