УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/4732/14-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/4732/14-ц за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Тетяни Олександрівни про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Ткачука Володимира Васильовича на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 15 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року адвокат Поліщук Т.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася з даною заявою в якій просила видати дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 278/4732/14-ц, виданого Богунським районним судом міста Житомира про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 3 149 051,26 грн та поновити строк для його пред`явлення.
Заяву мотивувала тим, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 28 грудня 2015 року у справі № 278/4732/14-ц позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково та стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 159 763,71 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 08 жовтня 2014 року становить 2 147 224,26 грн, а також 1 000 000 грн пені.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17 січня 2022 року було замінено первісного стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при виконанні рішення Богунського районного суду від 28 грудня 2015 року на його правонаступника ОСОБА_1 . 
Згідно повідомлення Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області 26 листопада 2020 року виконавче провадження було завершено на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», постанову про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого документа було повернуто стягувачу – ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Разом з тим, відповідно до повідомлення цього Товариства оригінал виконавчого листа по боржнику ОСОБА_2 не надходив, що вказує на його втрату.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 15 травня 2025 року заяву задоволено частково. Ухвалено видати дублікат виконавчого листа у справі № 278/4732/14-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 3 149 051,26 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_2 – адвокат Ткачук В.В. просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа.
Вважає, що ухвала суду в цій частині постановлена із порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи та без належного врахування правових висновків Верховного Суду, що призвело до неправильного вирішення справи. У заявника були відсутні докази втрати оригіналу виконавчого листа.
Судом не врахувано, що заява стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про повернення виконавчого листа свідчить про його обізнаність щодо долі документа, а не про його втрату. Твердження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у листі від 25.07.2024 №11935 про те, що оригінал виконавчого листа «не надходив», є неналежним доказом втрати, оскільки це зацікавлена сторона, а інших об`єктивних доказів які б підтверджували факт повернення, але не отримання заявником до суду не надано. 
Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув, посилаючись на переривання строків у зв`язку з воєнним станом.
Також суд проігнорував факт тривалої бездіяльності стягувача та його правонаступника ОСОБА_1 з 26 листопада 2020 року (дати повернення виконавчого листа за заявою стягувача) по 12 березня 2025 року (дату звернення до суду). Цей період включає майже два роки до початку повномасштабного вторгнення (лютий 2022 року) та понад три роки після його початку.
Стверджує, що така бездіяльність стягувача та його правонаступника свідчить про відсутність поважних причин для пропуску строку.
Крім того, суд не врахував, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження №14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, й суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Учасники справи у судове засідання не з`явились.
У той же час, від представника ОСОБА_2 – адвоката Ткачука В.В. та представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Т.О надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та відсутність їх довірителів.
Відтак, суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Задовольняючи заяву в частині видачі дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що виданий для примусового виконання рішення суду виконавчий лист в частині стягнення в солідарному порядку боргу був втрачений та до цього часу рішення суду не виконано . 
Враховуючи, що виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі постанови державного від 26 листопада 2020 року, строк повторного пред`явлення його до виконання - 26 листопада 2023 року, у зв`язку із уведенням воєнного стану на території України він переривався, тому підстави для поновлення відсутні, оскільки він не є пропущеним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з таких мотивів.
Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 28 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-010/053/2007 від 02 липня 2010 року в сумі 159 763,71 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 08 жовтня 2014 року становить 2 147 224,26 грн, а також 1 000 000 грн пені. Вирішено питання судових витрат (том 1 а.с.220-223).
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17 січня 2022 року замінено первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» при виконанні рішення Богунського районного суду міста Житомира від 28 грудня 2015 року у справі № 278/4732/14-ц на його правонаступника – ОСОБА_1 (том 2 а.с.201-206).
Згідно повідомлення Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області від 12 квітня 2023 року у відділі перебувало виконавче провадження № 54548205 із примусового виконання виконавчого листа №2 78/4732/14-ц від 04 серпня 2017 року, виданого Богунським районним судом міста Житомира про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Факторинг Україна» боргу в сумі 3 149 051,26 грн. Дане виконавче провадження 26 листопада 2020 року було завершено на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого документа було направлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Станом на 12 квітня 2023 року виконавчий документ повторно не надходив та на примусовому виконанні у відділі не перебуває (том 2 а.с.224).
Із відповіді ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 25 липня 2024 року слідує, що перевіркою журналу вхідної кореспонденції ТОВ «ОТП Факторинг Україна» встановлено, що з моменту укладення 10 вересня 2020 року договору факторингу з ТОВ «ФК «Амбер» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надходив оригінал виконавчого листа по боржнику ОСОБА_2 (том 2 а.с.223).
За приписами статті 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Правила статті 18 ЦПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції ( частина 1 статті 431 ЦПК України).
Відповідно до пункту 17.4 частини 1 розділу VIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналізуючи пункт 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Мотиви й підстави втрати виконавчого листа не мають правового значення для застосування підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі №607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». 
При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.
У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. 
Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. 
У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №2-1380/088).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (пункт 24) вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. 
Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа через його втрату, стягувач повинен надати належні докази такої втрати, а суд - перевірити, чи не виконане рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист, і чи не втратило це рішення чинність (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 листопада 2023 року у справі № 6-66/2011).
Апеляційним судом установлено, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що виданий для примусового виконання рішення суду від 28 грудня 2015 року виконавчий лист в частині стягнення в солідарному порядку боргу із ОСОБА_2 боргу був втрачений та до цього часу рішення суду не виконано.
Як було зазначено вище станом на 12 квітня 2023 виконавчий документ повторно не надходив та на примусовому виконанні у відділі не перебуває (том 2 а.с.224).
Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органах виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Жодних доказів виконання рішення суду від 28 вересня 2012 року матеріали справи не містять та самим ОСОБА_2 такі докази апеляційному суду не надано.
Таким чином, оскільки виконавчий лист щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 станом на день звернення із вказаною заявою ні у стягувача, ні в органах виконавчої служби на виконанні не перебував, що свідчить про те, що його втрачено, а тому наявні були підстави для видачі дубліката виконавчого листа.
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди боржника з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції в даній справі, що ґрунтується на власному трактуванні боржником встановлених судом обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що висновки місцевого суду щодо відмови у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання також відповідають обставинам справи, з огляду на таке.
Згідно частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до частини 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується.
Як встановлено матеріалами справи, виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 26 листопада 2020 року, то ж строк повторного пред`явлення його до виконання мав закінчитись 26 листопада 2023 року.
Установлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває дотепер.
Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненим Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, яким передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102/ІХ, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, тому підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать і строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22 (провадження № К/990/383/23), ухвалах Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі № 2-2672/10, (провадження № 61-10037ск23), від 08 липня 2024 року у справі № 186/966/13-ц, (провадження № 61-8644 ск24).
Отже, станом на 12 березня 2025 року, (дата звернення до суду із заявою) строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплинув.
Таким чином, висновки місцевого суду про відмову у задоволенні заяви частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не підлягає поновленню, оскільки він не пропущений також відповідають вимогам закону.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Ткачука Володимира Васильовича залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 15 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді