ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 756/12791/23
провадження № 51-78 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
 
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                    ОСОБА_4 ,
прокурора                                                        ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
засудженого                                                         ОСОБА_7 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Осівці Бучацького району
Тернопільської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Теребовлянський районний суд Тернопільської області вироком від 17 квітня 2024 року:
- засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 263 КК, із застосуванням ст. 70 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- на підставі ст. 75 КК звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Тернопільський апеляційний суд 09 жовтня 2024 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасував, ухвалив новий вирок, яким із застосуванням статей 68, 69, 70 КК засудив ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. У решті вирок залишив без змін.
За встановлених судами та детально викладених у судових рішеннях обставин  ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням час, день та місці без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові пристрої та зберігав їх у різних місцях з метою збуту.
12 квітня 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні № 1 «Нова пошта» за адресою: Тернопільська область, Чортківський район, м. Хоростків, вул. Незалежності, 60, відправивши посилку, незаконно збув ОСОБА_8 3 промислово виготовлених наступальних осколкових ручних гранати, які є вибуховими пристроями та бойовими припасами.
20 червня 2023 року ОСОБА_7 за аналогічних обставин, відправивши посилку, незаконно збув ОСОБА_8 :
- реактивну протитанкову гранату (РПГ), яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення і є бойовим припасом;
- 8 промислово виготовлених споряджених вибуховою речовиною гранат                 (ІНФОРМАЦІЯ_2);
- 2 промислово виготовлених споряджених вибуховою речовиною корпуси;
- 6 промислово виготовлених запалів дистанційної дії, які належать до вибухових пристроїв та бойових припасів.
29 червня 2023 року ОСОБА_7 за аналогічних обставин, оформивши посилку, намагався незаконно збути:
- 3 промислово виготовлених споряджених вибуховою речовиною гранати (РГН, РГО);
- 7 промислово виготовлених споряджених вибуховою речовиною корпусів наступальних і оборонних ручних осколкових гранат (РГД-5, Ф-1);
- 9 промислово виготовлених запалів дистанційної дії (УДЗ, УЗРГМ), які належать до вибухових пристроїв та бойових припасів;
- 10 патронів - боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї;
- гвинтівку системи «Драгунова»,
однак не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі.
            Крім того, ОСОБА_7 за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) незаконно зберігав раніше придбані без передбаченого законом дозволу: вогнепальну зброю - 2 автомати Калашнікова (АК-74, АКС-74), гвинтівку системи «Драгунова», бойові припаси - 55 патронів до вогнепальної зброї до часу їх виявлення та вилучення 29 червня 2023 року працівниками поліції під час проведення обшуку.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, просить його змінити, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції хоча й встановив низку обставин, які пом`якшують призначене ОСОБА_7 покарання, необґрунтовано скасував вирок суду першої інстанції в частині застосування ст. 75 КК та призначив надмірно суворе покарання.
На думку захисника, встановлені обставини, зокрема, повне визнання ОСОБА_7 своєї провини, щире каяття, відсутність фактичної шкоди від вчинених ним кримінальних правопорушень та відомості про його особу є достатніми підставами для застосування ст. 75 КК.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржуваний вирок апеляційного суду.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 15 - ч. 1 ст. 263 КК та застосування положень ст. 69 цього Кодексу при призначенні покарання в касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі
В касаційній скарзі сторона захисту покликається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень через суворість та необґрунтоване незастосування ст. 75 КК. 
Колегія суддів не погоджується з цими доводами касаційної скарги захисника з огляду на таке.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 68 КК при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.
За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Приписами ст. 75 КК визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статті 75 КК. 
Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
За наслідком апеляційного розгляду 09 жовтня 2024 року Тернопільський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив новий вирок, яким:
- призначив обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. 
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора щодо безпідставного застосування місцевим судом положень ст. 75 КК, урахувавши, зокрема, те, що ОСОБА_7 , бувши офіційно працевлаштованим, вирішив покращити своє матеріальне становище за рахунок незаконного збуту трофейної зброї, вибухових пристроїв та боєприпасів, усвідомлюючи підвищену суспільну небезпеку вчинених дій та їхніх наслідків.
Водночас суд апеляційної інстанції не підтримав пропозицію прокурора про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК, зваживши на:
- характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого;
-  обставину, що обтяжує покарання - повторність злочинів;
- наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, визнання вини;
- обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого - фактично з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 2 березня 2022 року ОСОБА_7 проходив службу в ЗСУ, після повернення зі служби, не дивлячись на дитину інваліда та відсутність роботи, знайшов можливість прихистити за місцем свого проживання родину переселенців у складі чотирьох чоловік;
- дані про особу обвинуваченого - має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується виключно позитивно, його молодий вік, є батьком чотирьох дітей, троє з яких - неповнолітні, одна - має інвалідність з дитинства, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Крім того, суд апеляційної інстанції дотримався принципів індивідуалізації та справедливості визначеного засудженому заходу примусу.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам приписам статей 370,  420 КПК.
Вимога в касаційній скарзі захисника про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, належним чином не мотивована.
Захисник лише послалась на обставини, вже враховані судами, проте не навела належного обґрунтування того, як ці обставини свідчать про явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі через суворість з огляду на положення ст. 414 КПК.
Натомість суд касаційної інстанції під час касаційного провадження, з урахуванням: 
- тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких злочинів;
- обставин, що свідчать про підвищену суспільну небезпеку вчинених дій, про які детально було наведено у рішенні апеляційного суду,
не вбачає обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів касаційного суду вважає рішення суду апеляційної інстанцій достатньо аргументованим, а призначене ОСОБА_7 покарання справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку апеляційного суду, умотивованість його висновків з питання правильності та справедливості призначеного засудженому покарання захисник не навела, тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                ОСОБА_3