ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 жовтня 2025 року           справа №200/1229/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 р. у справі № 200/1229/25 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №050650006618 від 20.01.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати позивачу до загального стажу роботи період роботи з 05.11.1981 по 31.03.2000 року, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.11.2024 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.01.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по даній справі зарахувавши до її страхового стажу період роботи: з 05.11.1981 по 31.03.2000 року у колгоспі імені Шевченко потім КСП «Миколаївське» відповідно до записів зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 30.06.1982, з 05.11.1981 по 31.03.2000, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи в колгоспі, є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на кожного члена колгоспу.
Періоди роботи в колгоспі за даними трудової книжки колгоспника можна віднести до страхового стажу за умови, якщо у цій трудовій книжці вказано за кожний рік встановлену норму мінімуму трудової участі у сільському господарстві та фактичну кількість нарахованих трудоднів. Ці дані мають бути завірені належним чином: навпроти запису за кожен рік має бути підпис та печатка. Якщо записи внесено не правильно, для підтвердження стажу роботи у колгоспі необхідно надати уточнюючі довідки видані правлінням колгоспу або архівними установами.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
12.01.2025 позивач звернулась у встановленому порядку до органів пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється за принципом екстериторіальності відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, розглянувши заяву позивача про призначення пенсії прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.01.2025 №050650006618, в якому було зазначено наступне, що страховий стаж особи становить 28 років 10 місяців 16 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 30.06.1982 з 05.11.1981 по 31.03.2000, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні. Для зарахування періоду роботи за записами трудової книжки, необхідно надати уточнюючу довідку про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудоднів, на підставі первинних документів за час виконання роботи. Не працює. Відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу. 
Згідно копії довідки Форми РС-право складеної по позивачу станом на 12.01.2025 року (дату звернення) судом встановлено, що у спірний період з 05.11.1981 по 31.03.2000 року, позивачу було зараховано: з 22.11.1981 по 21.11.1984 року (3 роки догляд за дитиною); з 10.11.1987 по 09.11.1990 року (3 роки догляд за дитиною); з 10.10.1993 по 09.10.1996 року (3 роки догляд за дитиною) та з 01.01.1999 по 31.03.2000 року (1 рік 3 місяці).
Так само, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надано відповідь від 04.02.2025 року на звернення позивача, в якій зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 30.06.1982 з 05.11.1981 по 31.03.2000, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 30.06.1982, з 05.11.1981 по 31.03.2000, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні, суд зазначає наступне.
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 дата заповнення 30.06.1982 року у спірний період з 05.11.1981 по 31.03.2000 року, в графі «Членство в колхозе»: позивач була прийнята до колгоспу імені «Шевченко» Волноваського району Донецької області на посаду різноробочого, що підтверджується записом №1 в трудовій книжці; 
05.02.1993 року колгосп імені «Шевченко» реорганізований в КСП «Николаевское», номер запису №2 в трудовій книжці;
31.03.2000 року позивач була виключена з членів КСП у зв`язку з реформуванням ст.40 п.1 КЗпП України.
В графі Відомості про трудову діяльність: з 05.11.1981 року направлена на роботу телятницею, №1 запису, сторінка 6-7 трудової книжки; з 01.09.1984 переведена телятником штучного запліднення, №2 запису, сторінка 6-7 трудової книжки; з 31.03.2000 року звільнена з роботи у зв`язку з реформуванням КСП ст.40 п.1 КЗпП України, №3 запису, сторінка 6-7 трудової книжки.
Крім того, в трудовій книжці позивача на сторінці трудова участь в загальному господарстві зазначені відомості трудової участі в громадському господарстві, зокрема, про виконання річних мінімумів трудової участі. Так, на сторінках 18-19 трудової книжки є такі записи:
1. 1981 рік, прийнятий колгоспом трудовий мінімум - 250, виконання річного мінімуму – 41;
2. 1982 / 71 / 71;
3. 1983 / 250 / 299;
4. 1984 / 250 / 276;
5. 1985 / 250 / 316;
6. 1986 / 250 / 300;
7. 1987 / 250 / 240;
8. 1988 / 186 / 186;
9. 1989 / 22 / 292;
10. 1990 / 250 / 279;
11. 1991 / 250 / 281;
12. 1992 / 250 / 312;
13. 1993 / 250 /310;
14. 1994 / 250 / 210;
15. 1995 / 250 / 320;
16. 1996 / 250 / 321;
17. 1997 / 250 / 326;
18. 1998 /220 / 315;
19. 1999 /220 / 310;
20. 2000 / 70 / 77.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем до суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком позивачу.
Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою колгоспника підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 05.11.1981 по 31.03.2000.
Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, які свідчать про невиконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Проте, доказів вчинення відповідачем дій спрямованих на підтвердження достовірності записів в трудовій книжці позивача, які на думку відповідача є недостовірними, до суду відповідачем надано не було.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.01.2025 №050650006618 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по даній справі зарахувавши до її страхового стажу період роботи: з 05.11.1981 по 31.03.2000 року у колгоспі імені Шевченко потім КСП «Миколаївське» відповідно до записів зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 р. у справі №200/1229/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 р. у справі №200/1229/25 - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 16 жовтня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                           І.В. Геращенко

                                                                                                                                     І.В. Сіваченко