ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 160/32652/24
адміністративне провадження № К/990/22627/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді-доповідача -           Яковенка М. М.,
суддів -                                         Васильєвої І. А., Шишова О. О.,
за участі:
секретаря судового засідання          Бугаєнко Н. В.
представника позивача                    Талан О. Л.,
представника відповідача                    Пирогов С. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в касаційній інстанції адміністративну справу №  160/32652/24
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ МЕТАЛ ГРУП» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за касаційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя: В. В. Кальник) від 20 січня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду (колегія суддів: А. В. Суховаров, Т. І. Ясенова, О. В. Головко) від 01 травня 2025 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 10 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ МЕТАЛ ГРУП» (далі - ТОВ  «АВ МЕТАЛ ГРУП», позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач, скаржник), в якій просить суд:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №000/1003/32-00-07-01-19 від 02 грудня 2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 231 351 698,75 грн. (у тому числі 185 081 359 грн. за основним платежем, 46 270 339,75 грн. за штрафними санкціями);
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №000/1004/32-00-07-06-19 від 02 грудня 2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано зобов`язання з ПДВ на загальну суму 132 835 405 грн. (106 268 324 грн. за основним платежем, 26 567 081 грн. за штрафними санкціями);
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №000/1006/32-00-07-06-19 від 02 грудня 2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано штраф 1 020 грн., за неподання документів чи їх копій до перевірки;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПН» №  000/1005/32-00-07-06-19 від 02 грудня 2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано штраф 50 % за нереєстрацію податкових накладних в сумі 53 134 162 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю висновку акту перевірки що проведений процес виділення і створення нового суб`єкта ТОВ «УН метал» направлений на виведення активів з метою ухилення від сплати податків.
3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року, позов задоволено.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 26 травня 2025 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.
5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
6. Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи. 
7. Позивач скористався своїм процесуальним правом та 17 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки вважає доводи такої скарги безпідставними, а оскаржувані рішення - такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
8. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у відкрите судове засідання.
9. 24 вересня 2025 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1186/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави обрання до Великої Палати Верховного Суду судді Дашутіна І. В., що унеможливлює його участь у розгляді справи.
10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 вересня 2025 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І. А., Шишов О. О.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків відповідно до підпункту 20.1.4, пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.2 статті 82, пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а також наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18 жовтня 2024 року № 251-п було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів при здійсненні процедури реорганізації юридичної особи шляхом виділу Товариства з обмеженою відповідальністю «УН МЕТАЛ» (далі - ТОВ «УН МЕТАЛ») (код ЄДРПОУ 43363876) за період з 01  січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, за результатами якої складено акт № 980/32-00-07-06-14/36441934 від 11 листопада 2024 року.
12. В акті перевіряючими, зокрема, зазначено, що згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «АВ метал груп» № 409 від 16 жовтня 2019 року, прийнято рішення створити шляхом виділу з ТОВ «АВ метал груп» нову юридичну особу ТОВ «УН Метал». 
Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «АВ метал груп» № 416 від 22 листопада 2019 року, затверджений розподільчий баланс, за яким ТОВ «УН Метал» передані оборотні активи (товари) балансовою вартістю 514 114  885 грн 70 коп; 
довгострокові зобов`язання і забезпечення балансовою вартістю 155 256  618 грн 28 коп; 
поточні зобов`язання і забезпечення балансовою вартістю 358 858  267 грн 42 коп активи складають 514 114  885 грн 70 коп та пасиви складають 514 114  885 грн 70 коп. 
Також затверджені акт прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, що передаються на баланс ТОВ «УН Метал», та акт прийому передачі документів, що передаються на баланс ТОВ «УН Метал».
12.1 Аналізом податкової інформації встановлено, що ТОВ «УН Метал» неодноразово перепродавалось, перереєстровувало податкову адресу, банківський рахунок проіснував 9 днів, товариство не має основних засобів, транспорту, штатних працівників що свідчить про створення з метою фіктивного документообігу без мети реального здійснення господарської діяльності. Починаючи з січня 2020 року ТОВ «УН Метал» не подає звітність з податку на прибуток та податку на додану вартість.
12.2 Операція з виділу з ТОВ «АВ метал груп» нового підприємства ТОВ «УН Метал» суперечить пункту 98.1.4 статті 98 Податкового Кодексу України оскільки цією нормою передбачена передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутного фонду нового платника податків. Фактично ТОВ «АВ метал груп» шляхом виділення передає активи та пасиви на баланс ТОВ «УН метал», яке в подальшому не здійснює фінансово-господарську діяльність, не звітує, на не сплачує податки до бюджету. В результаті виділу фінансові ресурси ТОВ «АВ метал груп» направляються не на розвиток, як того передбачає ділова мета ведення господарської діяльності, а виводяться на інше підприємство з метою мінімізації сплати податку на прибуток та податку на додану вартість.
12.3 В ході перевірки ТОВ «АВ метал груп» встановлені факти отримання необґрунтованої податкової вигоди шляхом проведення операцій, які не обумовлені розумними економічними причинами та цілями ділового характеру, а направлених на виведення активів без можливості отримання їх компенсації чи повернення з метою ухилення від сплати податку на прибуток та податку на додану вартість. У складі доходу не відображений дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам в сумі 514 114  885 грн 70 коп оскільки товарно-матеріальні цінності на цю суму припинились обліковуватись в бухгалтерському обліку ТОВ «АВ метал груп», а документально операцію оформлено шляхом фіктивного виділу ТОВ «УН метал». В той же час, згідно розподільчого балансу, ТОВ «УН метал» передана кредиторська заборгованість за договорами купівлі-продажу, позики, відступлення права вимоги на суму 514  114  885 грн 70 коп. Але в ході перевірки встановлена відсутність у ТОВ «УН метал» товарно-матеріальних цінностей на суму 514 114  885 грн 70 коп та зобов`язань на суму 514  114  885 грн 70 коп. Відтак, кредиторська заборгованість ТОВ «АВ метал груп» передана до ТОВ «УН метал» шляхом фіктивного виділу є безповоротною фінансовою допомогою ТОВ «АВ метал груп» та припинила обліковуватись в бухгалтерському обліку ТОВ «АВ метал груп».
12.4 Як наслідок, ТОВ «АВ метал груп» здійснило документальну передачу поточних зобов`язань, які мали бути відображені в регістрах бухгалтерського обліку та податковій звітності як дохід в сумі 1 028 229  771 грн. Таким чином, занижений дохід на 1 028 229  771 грн та несплачений податок на дохід в сумі 185 081  359 гр. В зв`язку з реалізацією товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам в сумі 514 114  885 грн 70 коп, не сплачений податок на додану вартість в сумі 102 822  977 грн та у зв`язку з передачею у складі пасивів кредиторської заборгованості за договорами купівлі-продажу на суму 20 672  082 грн, не сплачений податок на додану вартість в сумі 3 445  347 грн. На суму несплаченого податку на додану вартість 106 268  324 грн не зареєстровані податкові накладі (т. 1 ас. 96).
13. Згідно із актом перевірки, встановлені наступні порушення:
підпунктів 14.1.13, 14.1.191, 14.1.202, 14.1.257, пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 98.3 статті 98, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, п.3.3 МСФЗ 9 «Фінансові інструменти», п.7МСБО 18 «Дохід», в результаті чого ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» не проведено нарахування інших операційних доходів за рахунок не відображення списання з балансу ТМЦ, кредиторської заборгованості внаслідок проведення у бухгалтерському та фінансовому обліках штучної (фіктивної) реорганізації (виділу) ТОВ «УН МЕТАЛ», чим занижено показник рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначених за правилами бухгалтерського обліку» та рядок 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» у розмірі 185 081 358,85 грн.;
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 ПК України; пункту 12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307 (зі змінами та доповненнями), п.п.2 п.3 Розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 (у редакції наказу МФУ від 23 лютого 2017 року №  276), в результаті чого занижено податкове зобов`язання з ПДВ за листопад 2019 року (рядок 18 декларації з ПДВ) на загальну суму 106 268 324 грн.;
пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, пункту 12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» не складено та не зареєстровано протягом граничного строку податкові накладні на загальну суму ПДВ 106 268 324 грн.
14. На підставі висновків акту № 980/32-00-07-06-14/36441934 від 11 листопада 2024 року Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків були прийняті:
податкове повідомлення-рішення форми «Р» №000/1003/32-00-07-01-19 від 02.12.2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 231  351 698,75 грн. (у тому числі 185 081 359 грн. за основним платежем, 46 270 339,75 грн. за штрафними санкціями);
податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 000/1004/32-00-07-06-19 від 02.12.2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано зобов`язання з ПДВ на загальну суму 132 835 405 грн. (106 268 324 грн. за основним платежем, 26 567 081 грн. за штрафними санкціями);
податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 000/1006/32-00-07-06-19 від 02.12.2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано штраф 1 020 грн., за неподання документів чи їх копій до перевірки;
податкове повідомлення-рішення форми «ПН» № 000/1005/32-00-07-06-19 від 02.12.2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано штраф 50 % за нереєстрацію податкових накладних в сумі 53 134 162 грн.
15. Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся із цим позовом до суду.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходячи із сукупності обставин визнав протиправними нарахування позивачу податку на прибуток, податку на додану вартість та накладання штрафу за нереєстрацію податкових накладних, оскільки операція з виділу не призвела до зростання власного капіталу ТОВ «АВ метал груп», а відбулась передача товарно-матеріальних цінностей та кредиторської заборгованості на рівнозначну суму. Суди послалися на пункт 196.1.7 статті 196 ПК України, та зазначили, що відповідно до цієї норми не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) юридичних осіб.
16.1 Обґрунтовуючи такий висновок, суди попередніх інстанцій послалися на норми Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», поєднуючи ці норми з нормами Податкового кодексу України та стверджуючи при цьому, що аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2025 року у справі № 160/9197/24, а також в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 200/13883/19-а, від 10 жовтня 2023 року у справі № 480/7472/21, від 19 січня 2023 року у справі № 810/4427/18 та від 20 травня 2022 року у справі № 480/4827/20.
17. Також, суди визнали протиправним накладання штрафу за ненадання документів до перевірки, висновуючись на тому, що договори суборенди між ТОВ «АВ метал груп» та ТОВ «УН метал» надані та на них є посилання в акті перевірки (т1ас103). Акти повернення нежитлового приміщення від ТОВ «УН метал» до ТОВ «АВ метал груп» складені в 2020 році, тобто поза межами періоду перевірки. Відповіді кредиторів про згоду передачі кредиторської заборгованості від ТОВ «АВ метал груп» до ТОВ «УН метал» в направленому запиті не витребовувались та такі відповіді не передбачені законодавством.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
19. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, - якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
20. Скаржник зазначає, що наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування, а саме:
підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України у податкових правовідносинах, що виникають у процедурі виділу юридичної особи під час передання такій особі попередником непогашених боргів за розподільчим балансом;
пункту 189.1 статті 189, підпункту 198.5 статті 198 ПК України у податкових правовідносинах, що виникають у процедурі виділу юридичної особи під час передання такій особі попередником ТМЦ за розподільчим балансом.
21. В розрізі вказаної підстави касаційного оскарження, у поданій касаційній скарзі скаржник зауважує, що суди не врахували застереження, яке міститься у частині другій статті 1 Цивільного кодексу України. Так, згідно з нормою підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, на думку податкового органу, спір між позивачем і відповідачем слід розглядати виключно у контексті податкових правовідносин.
22. Скаржник стверджує, що внаслідок виділу позивач списав з балансу кредиторську заборгованість і таким чином отримав гроші, які не потрібно повертати, а також товари, які внаслідок списання боргів стали безоплатними, тобто змінили свою правову природу саме у контексті податкових відносин. Таким чином, ці активи набули статусу доходу відповідного звітного періоду, що є об`єктом оподаткування податком на прибуток. Тому у бухгалтерському обліку та податковій звітності мало бути здійснено відповідне коригування, чого позивачем зроблено не було. Не сплативши цей податок, позивач отримав суттєву податкову вигоду. У цьому випадку нормою права, яку суди повинні були застосувати, але не застосували, є підпункт 134.1.1 пункт 134.1 статті 134 Податкового кодексу України.
23. Твердження суду апеляційної інстанції про те, що висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, а не на конкретних цифрах, спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, які містять донарахування податку, виражені у конкретних цифрах, та здійснені на підставі дослідження наданих позивачем документів. Інформативним джерелом є додатки до акту перевірки.
24. Окремо звернуто увагу на порушення судом апеляційної інстанції приписів згаданої вище частини другої статті 1 Цивільного кодексу України та неправомірне застосування цивільного права до податкових правовідносин. Зокрема, суд посилається на встановлену статтею 109 ЦК України субсидіарну відповідальність суб`єктів цивільних відносин. Між тим, як згадувалося вище, до спірних відносин має застосовуватися податкове право. У податкових відносинах виконання податкового обв`язку, як і юридична відповідальність за невиконання такого обов`язку, має індивідуальний характер, а рішення приймаються на підставі даних податкового обліку.
25. На думку податкового органу, будь-яке списання активів або передання зобов`язань, у тому числі в межах реорганізації, є господарською операцією, що підлягає відображенню в обліку та впливає на формування фінансового результату. Той факт, що виділ оформлено як цивільно-правова дія, не звільняє від обов`язку відобразити її наслідки у бухгалтерському обліку, якщо вона призводить до реального вибуття активів та списання зобов`язань.
26. Таким чином, скаржник зазначає, що при здійсненні реорганізації шляхом виділу та передачі значного обсягу активів і зобов`язань, ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» мало зобов`язання відобразити такі господарські події у бухгалтерському обліку з урахуванням їх економічної сутності, що, в свою чергу, впливає на визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Невідображення таких операцій призвело до заниження фінансового результату, а отже - і податкових зобов`язань, що підтверджує правомірність дій ДПС.
27. Отже, на підставі викладеного відповідачем у касаційній скарзі зазначено, що наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду про застосування підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України у податкових правовідносинах, що виникають у процедурі виділу юридичної особи під час передання такій особі попередником непогашених боргів за розподільчим балансом.
28. Щодо порушення судами норм матеріального права в частині оподаткування податком на додану вартість, податковий орган вважає, що суди не застосували правову норму яка має бути застосована, а саме пункт 198.5 статті 198 ПК України.
29. Так, вирішуючи спір, на переконання відповідача, суди неправильно оцінили обставини, які у сукупності свідчать про відсутність розумної економічної причини (ділової мети) здійснення реорганізації позивача, внаслідок якої шляхом виділу створено ТОВ «УН МЕТАЛ» та передано йому за розподільчим балансом активи та пасиви. При цьому ані у позові, ані у рішеннях судів відсутні будь-які посилання на ділову мету проведених Позивачем операцій з виділу ТОВ «УН МЕТАЛ». Це суперечить сучасному підходу до оцінки податкових наслідків, за яким платник податків зобов`язаний довести, що господарська операція переслідує легітимну економічну мету, а не лише зменшення податкового навантаження.
30. Судами залишено поза увагою вимоги підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, що є порушенням з огляду на відсутність розумних економічних причин правочину з виділу ТОВ  «ВК «МІТ ГРУП», оскільки передані активи позивача використані не у господарській діяльності, позивач повинен був нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.
31. У контексті викладеного, у касаційній скарзі звернуто увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 280/10715/23.
32. Тобто, на переконання скаржника наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду про правильне застосування пункту 189.1 статті 189, підпункту 198.5 статті 198 ПК України у податкових правовідносинах, що виникають у процедурі виділу юридичної особи під час передання такій особі попередником ТМЦ за розподільчим балансом.
33. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні касаційної скарги. 
34. Представник позивача заперечував проти задоволення скарги, просив судові рішення залишити без змін. Вважав, що суди зробили правильні та обґрунтовані висновки.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
35. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
36. Аналіз змісту касаційної скарги та доводів скаржника свідчить про те, що предметом касаційного оскарження є висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 02 грудня 2024 року форми «Р» № 000/1003/32-00-07-01-19, № 000/1004/32-00-07-06-19, форми «ПН» №000/1005/32-00-07-06-19.
37. Оскільки правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення форми «ПС» №  000/1006/32-00-07-06-19 від 02 грудня 2024 року, яким ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» донараховано штраф 1 020 грн. за неподання документів чи їх копій до перевірки, особами, які беруть участь у справі, не оскаржується, враховуючи окреслені статтею 341 КАС України межі касаційного перегляду, підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів попередніх інстанцій у межах даного касаційного провадження відсутні.
38. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
39. Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
40. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку..
41. Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
42. Пунктами «а» та «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: 
постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; 
постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
43. Згідно з підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1  липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
44. В силу підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
45. Відповідно до визначення термінів, під постачанням товарів визнається будь-яка передача права на розпорядження товарами як власника, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
46. В підпункті 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу. міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
47. Відповідно до пункту 198.7 статті 198 ПК України, сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства.
48. Статтею 196 ПК України визначено операції, що не є об`єктом оподаткування. Так, за правилами ж підпункту 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 ПК України не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб.
49. Не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб (підпункт 196.1.7 пункт 196.1 статті 196 Податкового кодексу України).
50. Суд звертає увагу скаржника на те, що правові відносини, які виникають при реорганізації юридичної особи шляхом виділу, становить норми, закріплені в Цивільному, Господарському кодексах України, Законі України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а тому доводи скаржника про безпідставне застосування судами положень цивільного законодавства є необґрунтованим.  
51. Згідно з частиною першою статті 56 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) орган, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
52. Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
53. Згідно з частиною другою статті 109 ЦК України після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
54. Частинами третьої, четвертої статті 109 ЦК України передбачено, що юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.
55. За змістом підпункту 98.1.4. пункту 98.1 статті 98 ПК України під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання, зокрема:
виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
56. Відповідно до пункту 98.3. статті 98 ПК України реорганізація платника податків шляхом виділення з його складу іншого платника податків або внесення частини майна платника податків до статутного фонду іншого платника податків без ліквідації платника податків, який реорганізується, не тягне за собою розподілу грошових зобов`язань чи податкового боргу між таким платником податків та особами, утвореними у процесі його реорганізації, чи встановлення їх солідарної відповідальності за порушення податкового законодавства, крім випадків, коли за висновками контролюючого органу така реорганізація може призвести до неналежного погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платником податків, який реорганізується. Рішення про застосування солідарної або розподільної відповідальності за порушення податкового законодавства може бути прийняте контролюючим органом у разі, коли майно платника податків, що реорганізується, перебуває у податковій заставі на момент прийняття рішення про таку реорганізацію.
57. За змістом статті 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06 лютого 2018 року № 2275-VIII (далі - Закон № 2275-VIII) виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.
58. Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника..
59. В постанові від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16 Верховний Суд зазначив, що операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства.
60. Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1845/19, від 06 квітня 2021 року у справі №  817/76/17, від 19 січня 2023 року у справі № 810/4427/18, від 28 квітня 2025 року у справі № 320/6091/24.
61. Судами попередній інстанцій встановлено, що 22 листопада 2019 року була проведена реорганізація ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» шляхом виділу Товариства з обмеженою відповідальністю «УН МЕТАЛ» (код ЄДРПОУ 43363876), на підтвердження чого позивачем як до перевірки, так і до суду наданий наступний перелік документів: протокол загальних зборів учасників ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» № 409 від 16 жовтня 2019 року, протокол загальних зборів учасників ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» № 416 від 22 листопада 2019 року, розподільчий баланс від 22 листопада 2019 року, затверджений Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» № 416 від 22  листопада 2019 року, а також акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, що передаються на баланс ТОВ «УН МЕТАЛ».
62. При цьому, відзначено, що відповідач не посилається на наявність недоліків зазначених первинних документів, наданих позивачем. 
63. Відповідно до Протоколу Загальних зборів ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» № 409 від 16 жовтня 2019 року, в присутності учасників Товариства, що володіють у сукупності 100 відсотками голосів, а саме: громадянина України ОСОБА_1 , громадянина України ОСОБА_2 , громадянина України ОСОБА_3 та громадянина України ОСОБА_4 було прийнято рішення про створення нової юридичної особи ТОВ «УН МЕТАЛ» шляхом виділу її з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ МЕТАЛ ГРУП».
64. Після прийняття рішення про виділ ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» на підставі Протоколу Загальних зборів ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» № 416 від 22 листопада 2019 року склало та затвердило Розподільчий баланс станом на 22 листопада 2019 року, який зареєстровано в державному реєстрі за № 3455 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О.
65. Відповідно до розподільчого балансу та акту приймання-передачі товару, позивачем було передано ТОВ «УН МЕТАЛ» товари балансовою вартістю 514 114 885,70 грн., довгострокові зобов`язання балансовою вартістю 155 256 618,28 грн. та поточні зобов`язання балансовою вартістю 358 858 267,42 грн.
66. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій після затвердження розподільчого балансу та акту прийому-передачі ТОВ «УН МЕТАЛ» було зареєстроване 22 листопада 2019 року, номер запису № 12241360000092778.
67. Судами зазначено, що відповідачем в акті позапланової перевірки та під час судового розгляду не надано доказів на підтвердження невідповідності вимогами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV поданих позивачем документів для проведення державної реєстрації створення юридичної особи в результаті виділу та наявності у державного реєстратора підстав для зупинення чи відмови у державній реєстрації при проведенні реєстраційних дій.
68. Судами встановлено, та не спростовано відповідачем, що станом на дату виділу у ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» податкового боргу не було, майно платника податків не обтяжувалося податковою заставою.
69. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактично відбулася передача товарно-матеріальних цінностей та кредиторської заборгованості на рівнозначну суму, про що, в свою чергу, свідчать долучені до матеріалів справи копії акту приймання-передачі, розподільчого балансу, оборотно-сальдових відомостей, інших первинних документів бухгалтерського обліку, які досліджені судами. При цьому, порушень у документального оформлення переданої за розподільчим балансом кредиторської заборгованості ні відповідачем, а ні судами не встановлено.
70. Оцінивши зазначені документи щодо виділу з ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» нового підприємства і передачі йому товару та кредиторської заборгованості, колегія суддів Верховного Суду погоджується з судами попередніх інстанцій про безпідставність і необґрунтованість висновку податкового органу про фактичну відсутність передачі товарно-матеріальних цінностей від ТОВ  «АВ МЕТАЛ ГРУП» до суб`єкту господарювання, що офіційно зареєстрований в результаті виділення. 
71. Суд зазначає, що реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, що не є цивільно-правовим договором, оскільки не передбачає передачу права власності на передане майно, а здійснюється шляхом включення валових активів одного підприємства до складу валових активів іншого підприємства.
72. Таким чином, виділена частка майна в процесі реорганізації юридичної особи шляхом виділення частини майна за розподільчим балансом не є продажем (реалізацією) товарів в тлумаченні підпункту 14.1.202, пункту 14.1 статті 14 ПК України.
73. Оскільки передача активів (майна) від позивача до новоствореного ТОВ «УН МЕТАЛ» шляхом виділу підприємства відбувалась безоплатно на підставі та на виконання рішення вищого органу управління (загальних зборів учасників) позивача, яким затверджується розподільчий баланс, то судами обґрунтовано встановлено відсутність факту переходу права власності та операцій як постачання, так і продажу товарів.
74. Суд ще раз наголошує, що відповідно до підпункту 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 ПК України, операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
75. Передача активів в рамках реорганізації не призводить до нарахування податкових зобов`язань податку на прибуток. Податковий кодекс не передбачає податкових різниць за операціями приєднання, злиття, поділу чи виділу, перетворення. Також передача активів від одного підприємства до іншого не обкладається ПДВ (пп. 98.1.4 ПК).
76. Тобто, платник ПДВ, що реорганізується шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділу відповідно до закону, не здійснює ні нарахування податкових зобов`язань на товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту і які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку, ні зменшення податкового кредиту по операціях з їх придбання.
77. Отже, операції з виділу не призводять до зростання власного капіталу, а отже відсутня умова для оподаткування податком на прибуток частини майна, що передається за розподільчим балансом новій юридичній особі, відтак сума зменшеної кредиторської заборгованості в сумі 185  081 359 грн. не включається до складу інших доходів відповідного звітного періоду.
78. Доводи відповідача про відсутність ділової мети та економічної доцільності проведеної реорганізації позивача у формі виділу ТОВ «УН МЕТАЛ» є безпідставними, не підтверджені належними та допустимими доказами і не гуртуються на встановлених обставинах справи.
79. Як обґрунтовано зазначено судом апеляційної інстанції, твердження податкового органу про отримання податкової вигоди внаслідок проведення реорганізації у формі виділу ґрунтується виключно на податковій інформації стосовно ТОВ «УН МЕТАЛ» та не підтверджується жодними належними і допустимими доказами. Податковим органом не надано жодного конкретного підтвердження того, що ця операція була позбавлена економічного сенсу або переслідування виключно податкову вигоду. Натомість у матеріалах справи містяться пояснення позивача та висновки економічної експертизи щодо доведення економічного ефекту від проведеної реорганізації. 
80. Як слушно було відзначено судом апеляційної інстанції, податковий орган також не навів жодних конкретних розрахунків, які б свідчили про те, що внаслідок такого виділу ТОВ «АВ метал груп» буде сплачувати податки у меншому розмірі. У матеріалах справи, зокрема в акті перевірки, у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі та наданих поясненнях, відсутні будь-які підтвердження таких обставин. Більш того, як вже було зазначено вище, у ТОВ «АВ метал груп» взагалі відсутній податковий борг.
81. Так, податковий орган посилається на положення пункту 198.5 статті 198 ПК України, однак не довів обставини, які б свідчили про відсутність у позивача економічних причин для вчинення дій, пов`язаних з реорганізацією.
82. Більш того, якщо податковий орган вважає, що ТОВ «УН метал» неодноразово перепродавалось, банківський рахунок проіснував 9 днів, не подає податкову звітність, не має основних засобів, транспорту, штатних працівників, що вказує на формальний характер створення ТОВ «УН метал»,  не обумовлений розумними економічними причинами та здійснений з метою отримання податкової вигоди, то, у відповідності до пункту 20.1.30 статті 20 ПК України, контролюючий орган має право звернутись до суду з позовом про визнання такого виділу недійсним та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними правочинами. Проте, судами попередніх інстанцій не встановлено, а відповідачем у межах цієї справи не зазначено, що контролюючий орган реалізував це право, шляхом звернення до суду з відповідним позовом у визначеному законом порядку. При цьому, обставини, на які посилається податковий орган, без належних та допустимих доказів самі по собі не є безумовними підставами для висновку про фіктивність створення товариства чи недійсність проведеної реорганізації.
83. Верховний Суд в постановах від 20 березня 2025 року у справі № 160/9197/24, від 18 червня 2025 року у справі № 160/21748/24 зазначив, що документальне оформлення операцій з виділення, не створювало реальної зміни активу та пасиву позивача в розумінні передачі частини майна, прав і обов`язків, з огляду на те, що вони ґрунтуються виключно на основі податкової інформації відносно новоутвореного суб`єкта господарювання. У той час як будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження означеної податкової інформації відповідачем не надано.
84. Суд також зауважує, що правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування даних первинних документів. У випадку посилання на таку інформацію, контролюючий орган має надати докази, зокрема у вигляді винесення відносно таких осіб податкових повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.
85. Однак, відповідачем не наведено жодних заходів або дій, направлених на перевірку отриманої інформації. Відтак, податкова інформація, якою відповідач обґрунтовує встановлені ним порушення, не є належним та допустимим доказом в розумінні КАС України.
86. Крім того, державна реєстрація новоутвореного підприємства ТОВ «УН МЕТАЛ», як юридичної особи, не скасовувалась, судом фіктивною не визнавалась, а тому, висновки податкового органу про виникнення у позивача обов`язку включення до складу доходів суми кредиторської заборгованості по отриманим товарам, яка фактично була передана новоствореній юридичні особі за розподільчим балансом, є необґрунтованими.
87. Отже, податковим органом не доведено обставини, які свідчили б про здійснення позивачем операцій з виділення виключно з метою отримання податкової вигоди. У межах розгляду цієї справи судами не було встановлено жодного факту порушення, який би надавав підстави для застосування положень пункту 198.5 статті 198 ПК України або положень пункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Контролюючим органом не наведено жодного належного доказу, що свідчив би про фіктивність реорганізації або відсутність економічної доцільності у діях позивача. 
88. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини, створення ТОВ «УН МЕТАЛ» шляхом виділення на підставі розподільчого балансу з ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» за рахунок його активів та пасивів, та, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суди дійшли правильного висновку, що внаслідок створення нового підприємства шляхом виділення на підставі розподільчого балансу у ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» відбулись реальні зміни активів та пасивів, а висновки податкового органу за результатами перевірки стосовно того, що документальне оформлення операції виділення не створює реальної зміни активу і пасиву в розумінні передачі частини майна платника податків, що реорганізується, є необґрунтованими та безпідставними, які зроблені податковим органом лише на підставі наявної в нього податкової інформації, яка носить лише інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, та, як наслідок, не доводить наявності податкових правопорушень ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП», на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.
89. Разом з тим, колегія суддів погоджується з тим, що твердження податкового органу про порушення пункту 98.1.4 статті 98 Податкового Кодексу України є помилковими. Як вірно зазначили суди, відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», в разі виділу товариства частки у статутному капіталі товариства, з якого здійснюється виділ, конвертуються в частки цього товариства і товариства, що виділилось, та розподіляються між учасниками із збереженням співвідношення часток учасників, що існувало до виділу. Суди попередніх інстанцій правильно підкреслив, що після виділу, співвідношення часток засновників у статутних фондах ТОВ «АВ метал груп» та ТОВ  «УН метал» залишилось таким самим.
90. В той же час, посилання контролюючого органу на нібито не відображений дохід у розмірі 514 114 885 грн 70 коп від реалізації ТМЦ невстановленим особам є необґрунтованими, оскільки такі твердження є припущеннями, не підтвердженими належними доказами, та суперечать фактичним обставинам справи.
91. Є помилковими, нічим не підтвердженими припущення податкової, що у складі доходу не відображений дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам в сумі 514 114 885 грн 70 коп, а документально операцію оформлено шляхом фіктивного виділу ТОВ «УН метал», оскільки товарно-матеріальні цінності на цю суму припинились обліковуватись в бухгалтерському обліку ТОВ «АВ метал груп», 
91.1 Так, у судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що товарно-матеріальні цінності, передані з балансу ТОВ «АВ метал груп» на баланс ТОВ «УН метал» (т. 1 а.с.114,122) є в наявності, зберігались на складах ТОВ «УН метал» за договорами суборенди. Отже, вони не є такими, що вибули з господарського обліку, не були реалізовані третім особам, а тому у підприємства відсутній дохід у розумінні вимог податкового законодавства. Таким чином, контролюючи органом не доведено факту одержання позивачем доходу, а тому є неприпустимим донарахуванням податкових зобов`язань на непідтверджених припущеннях.
92. Також, колегія суддів зазначає, що є помилковим прирівнювати балансову вартість товарів до доходу платника податків. Такий підхід суперечить податковому законодавству. У відповідності до положень статті 134 ПК України, реалізація товарів за балансовою вартістю не передбачає дохід. Доходом може бути лише сума від реалізації, яка перевищує балансову вартість товарів, тобто економічну вигоду, фактично отриману платником податків. У даному випадку, контролюючим органом не доведено, що така економічна вигода мала місце, а отже твердження про отримання доходу є безпідставним.
93. Висновки податкового органу про безповоротність переданих ТМЦ, послуг і кредиторської заборгованості в сумі 514 114 885 грн 70 коп, а відтак - про безоплатність їх отримання новоствореним товариством, є юридично помилковими та не гуртуються на вимогах чинного законодавства.
94. Як встановлено судами попередніх інстанцій, припинення обліку відповідних активів у позивача у зв`язку з реорганізацією шляхом виділення ТОВ «УН метал» не змінює природи зобов`язань і не свідчить про їх безоплатну передачу. Згідно з статтею 109 Цивільного Кодексу України прямо передбачає, що юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Відтак, по всім договорам, зобов`язання за якими передані новоутвореному ТОВ «УН метал» (т1ас111-117), позивач продовжує нести відповідальність та в разі невиконання з боку ТОВ «УН метал», кредитори вправі пред`явити вимоги до ТОВ «АВ метал груп». Судами встановлено, що позивачем повідомленні всі кредитори про реорганізацію шляхом виділення ТОВ «УН метал».
95. З огляду на викладене, суди обґрунтовано визнали протиправними нарахування позивачу податку на прибуток, податку на додану вартість та накладання штрафу за нереєстрацію податкових накладних оскільки операція з виділу не призвела до зростання власного капіталу ТОВ «АВ метал груп», а відбулась передача товарно-матеріальних цінностей та кредиторської заборгованості на рівнозначну суму. Верховний Суд додатково зазначає, що суди правильно послалися на пункт 196.1.7 статті 196 ПК України, відповідно до якої не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) юридичних осіб.
96. За викладених обставин, суди дійшли парильного висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 грудня 2024 року № 000/1003/32-00-07-01-19, № 000/1004/32-00-07-06-19, № 000/1005/32-00-07-06-19.
97. Касаційною скаргою не спростовуються вищевикладені висновки судів, доводи щодо порушення судами норм процесуального права в частині неповного дослідження доказів, помилкової оцінки обставин справи в касаційній скарзі відсутні. На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України відповідач не довів належними і допустимими доказами порушення Товариством податкового законодавства.
98. Підставою касаційного оскарження позивач визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказівкою про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
99. Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язковими умовами при оскарження судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
100. Проте подана касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, скаржником не зазначено, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду. При цьому, правова оцінка спірним правовідносинам надана вище, з урахуванням правових висновків Верховного Суду.
101. Щодо посилання скаржника у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 280/10715/23, суд зазначає наступне.
102. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведеному відповідачем рішенні суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.
103. Відтак рішення у справі № 280/10715/23, ухвалене за інших фактичних обставин справи, встановлених судами, тому посилання на те, що оскаржувані рішення у цій справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження.
104. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань, аніж ті, які були висловлені відповідачем  в судах обох інстанцій, і з урахуванням яких як суд першої, так і апеляційної інстанцій вже надавали правову оцінку встановленим у справі обставинам. В силу окреслених меж касаційного провадження суд касаційної інстанції не вдається до їх переоцінки. А інших аргументів, аніж ті, що вже були наведені відповідачем в судах попередніх інстанцій та яким вже надавалась правова оцінка, касаційна скарга не містить. Висновки судів обох інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. При цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено, а Судом не встановлено. Підстав стверджувати, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів наразі відсутні.
105. Отже, зміст викладу доводів касаційної скарги та наведених обґрунтувань касаційного оскарження виражає саме незгоду скаржника з мотивами й висновками судів попередніх інстанцій, які слугували підставою для відмови в позові. Аргументи скаржника зводяться до незгоди із правовою оцінкою доказам у цій справі й висновків судів попередніх інстанцій не спростовують. Відповідач фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів. Тому такі доводи відповідно до статті 341 КАС України виходять за межі касаційного перегляду і не є свідченням ані неправильного застосування судами норм матеріального права, ані процесуальних порушень.
106. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10  грудня 2019 року у справі № 925/698/16).
107. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №908/1795/19).
108. В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про невідповідність рішень судів попередніх інстанцій нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави їх для скасування чи зміни відсутні.
109. Переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.
110. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
111. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).
112. З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 3, 195, 344, 349, 350, 355, КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі №  160/32652/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач                                                            М. М. Яковенко
Судді                                                                                                    І. А. Васильєва
                                                                                                    О. О. Шишов