Справа № 930/2721/24
Провадження № 22-ц/801/2251/2025
Категорія: 12
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року	Справа № 930/2721/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Копаничук С.Г., Матківської М.В., 
               за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,
               за участю сторін: прокурора Войцишеної Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №930/2721/24 запозовом ОСОБА_1 до Райгородської сільської ради про визнання права власності на самочинно переобладнані приміщення, 
за апеляційною скаргою керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Данилова Дмитра Сергійовича в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Райгородської сільської ради на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року,яке ухвалив суддя Алєксєєнко В.М. в Немирівському районному суді Вінницької області,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Райгородської сільської ради про визнання права власності на самочинно переобладнані приміщення, мотивуючи її тим, що відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2011 року, яке набрало законної сили 25 березня 2011 року, за позивачем було визнано право власності на нежитлову будівлю, облаштовану під кафе-бар, позначену у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 72,8 кв. м., в тому числі приміщення 1, приміщення 2, кухня 3, котельня 4, розміщених за межами населеного пункту в смузі відчуження автошляху «Львів-Кіровоград-Знам`янка» 444+500 м (праворуч) Немирівського району Вінницької області.
Право власності за ОСОБА_1 було зареєстроване 28 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідний витяг за № 105841560 від 01 грудня 2017 року. Ще рішенням № 52 виконавчого комітету Райгородської сільської ради від 03 вересня 2004 року позивачу було погоджено надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,02 га для, подальшого зайняття підприємницькою діяльністю.
15 жовтня 2004 року Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області було прийнято розпорядження № 360 «Про розробку проекту відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 ». Відповідно 26 травня 2005 року після виготовлення всієї необхідної документації Немирівською РДА прийнято розпорядження № 161 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду ПП ОСОБА_1 на території Райгородської сільської ради» в смузі відчуження автошляху Львів-Кіровоград-Знам`янка 444км. +500 м праворуч.
Немирівським районним відділом земельних ресурсів зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 0523086400:03:001:0015. Відтак, 30 травня 2005 року між позивачем з однієї сторони та Немирівською РДА з іншої було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивачу у платне користування було надано земельну ділянку, загальною площею 0,0128 га несільськогосподарського призначення для ведення комерційної діяльності строком на 10 років та з правом поновлення його на новий строк.
Після отримання рішення суду та його державної реєстрації в 2018 році позивач здійснив в межах наданої йому земельної ділянки часткову реконструкцію та прибудову до нежитлової будівлі, яка на сьогоднішній день становить: «А» нежитлова будівля (кафе-бар), загальною площею 100,5 кв.м., «А1»  прибудова, «А2» прибудова, «а» навіс, «а1» навіс, розміщених: Вінницька область, Гайсинський район, Райгородська територіальна громада, автодорога  Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» 446 км + 358 м. 
Так як оформлення проєктно-кошторисної документації потребувало значних коштів та часу, то вказану реконструкцію та прибудову позивач здійснив за власні кошти без отримання всіх відповідних необхідних дозволів та розробки проектно-кошторисної документації. Також ним не було дотримано належним чином процедури вводу даних приміщень в експлуатацію. 
В зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (кафе-бар) з прибудовами та навісами до неї.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на: «А» нежитлову будівлю (кафе-бар), загальною площею 100.5 кв.м, «А1» прибудову, «А2» прибудову, «а» навіс, «а1» навіс, розміщених: Вінницька область, Гайсинський район, Райгородська територіальна громада, автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» 446 км + 358 м. 

Рішення суду мотивоване тим, що позивач є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване самочинно збудоване нерухоме майно, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, а Райгородська сільська рада заперечень з приводу заявленого позову не подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Данилов Д.С. діючи в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Райгородської сільської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст.15, 16, 316, 318, 319, 328, 331, 376 ЦК України, ст.ст.25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст.7, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461 та норм процесуального права. Просив рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Вирішити питання щодо стягнення судового збору. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в оскаржуваному рішенні не встановлено наявність оспорюваного чи невизнаного права власності позивача, який не дотримався порядку проведення будівельних робіт, суд першої інстанції не врахував, що спірне нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності, дозвіл на виконання будівельних робіт позивач не отримував. 
Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, який слід застосувати у цій справі, вказано, що має місце пред`явлення позовів про визнання права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, а тому задоволені вони бути не можуть.
Обґрунтовуючи підстави для представництва прокуратурою інтересів держави, прокурор зазначив, що у даній справі прокурором виявлено порушення законності у сфері землекористування та державного архітектурно-будівельного контролю, компетентні органи (Райгородська сільська рада та ДІАМ) не вжили заходів на усунення порушення. Звернення прокурора до суду з апеляційною скаргою спрямоване на усунення порушень порядку узаконення самочинного будівництва, дотримання правомірності набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно фізичними особами, що беззаперечно становить, як державний, так і суспільний інтерес.

Правом подати відзив учасники справи не скористались, що не перешкоджає розгляду справи ( ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2011 року, яке набрало законної сили 25 березня 2011 року, за позивачем було визнано право власності на нежитлову будівлю, облаштовану під кафе-бар, позначену у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 72,8 кв. м., в тому числі приміщення 1, приміщення 2, кухня 3, котельня 4, розміщених за межами населеного пункту в смузі відчуження автошляху «Львів-Кіровоград-Знам`янка» 444+500 м (праворуч) Немирівського району Вінницької області.

Право власності за ОСОБА_1 було зареєстроване 28 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідний витяг за № 105841560 від 01 грудня 2017 року. Ще рішенням № 52 виконавчого комітету Райгородської сільської ради від 03 вересня 2004 року позивачу було погоджено надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,02 га для, подальшого зайняття підприємницькою діяльністю.

15 жовтня 2004 року Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області було прийнято розпорядження № 360 «Про розробку проекту відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 ». Відповідно 26 травня 2005 року після виготовлення всієї необхідної документації Немирівською РДА прийнято розпорядження № 161 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду ПП ОСОБА_1 на території Райгородської сільської ради» в смузі відчуження автошляху Львів-Кіровоград-Знам`янка 444км. +500 м праворуч.

Немирівським районним відділом земельних ресурсів зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 0523086400:03:001:0015. Відтак, 30 травня 2005 року між позивачем з однієї сторони та Немирівською РДА з іншої було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивачу у платне користування було надано земельну ділянку, загальною площею 0,0128 га несільськогосподарського призначення для ведення комерційної діяльності строком на 10 років та з правом поновлення його на новий строк (а.с.12).

Після отримання рішення суду та його державної реєстрації в 2018 році позивач здійснив в межах наданої йому земельної ділянки часткову реконструкцію та прибудову до нежитлової будівлі, яка на сьогоднішній день становить: «А» нежитлова будівля (кафе-бар), загальною площею 100,5 кв.м., «А1»  прибудова, «А2» прибудова, «а» навіс, «а1» навіс, розміщених: Вінницька область, Гайсинський район, Райгородська територіальна громада, автодорога  Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» 446 км + 358 м. 

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI«Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України № 3038-VI встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України), послідовною є і судова практика з цього питання (постанови ВП ВС від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21), від 12.04.2023 року у справі № 511/2303/19).

Слід зазначити, що у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником нежитлову будівлю, облаштовану під кафе-бар, позначену у технічному паспорті літерою «А», загальною площею 72,8 кв. м., в тому числі приміщення 1, приміщення 2, кухня 3, котельня 4, розміщених за межами населеного пункту в смузі відчуження автошляху «Львів-Кіровоград-Знам`янка» 444+500 м (праворуч) Немирівського району Вінницької області та здійснив її перебудову без дозволу, проєкту чи будівельного паспорта, в результаті чого новий об`єкт втратив тотожність з тим, який був у власності позивача: площа будівлі збільшилася з 72,8 кв.м. до 100,5 кв.м. в зв`язку з побудовою прибудов без дозвільних документів.

Розглядаючи справи про визнання права власності на нежитлову будівлю, Верховний Суд зазначав, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. (постанова Верховного Суду від 04.06.2018 р. у справі № 640/13030/16-ц, постанова Верховного Суду від 18.02.2019 р. у справі № 308/5988/17-ц,).

Як зазначив сам позивач у позовній заяві, він не звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відразу звернувся з позовом про визнання права власності, у позивача відсутні дозвільні документи на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, обмежився лише констатацією того, що самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці, яка закріплена за нежитловою будівлею та перебуває в оренді у позивача. Однак, як уже зазначено вище, відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт є окремою самостійною підставою для визнання будівництва самочинним (безвідносно до того, на якій земельній ділянці вчинено таке будівництво) та відсутній законодавчий механізм визнання права власності на таке будівництво рішенням суду.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно переобладнані приміщення немає.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат 

Згідно з ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то з позивача ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури  підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2625 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Данилова Дмитра Сергійовича в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Райгородської сільської ради задовольнити.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволені позову ОСОБА_1 до Райгородської сільської ради про визнання права власності на самочинно переобладнані приміщення – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури 2625 грн (дві тисячі шістсот двадцять п`ять грн), понесених судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Копаничук С.Г.
       
                                                       Матківська М.В.