УХВАЛА
про визнання необґрунтованою заяву про відвід

08 вересня 2025 року 
м. Київ
справа №380/7706/22
адміністративне провадження №К/990/28739/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву про відвід колегії суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. від розгляду справи № 380/7706/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивачу з 90% до 70% сум грошового забезпечення та обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність при здійсненні перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 04 червня 2021 року №993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 грудня 2019 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% суми грошового забезпечення, зазначеного в Довідці, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року, позов задоволено.
21 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі №380/7706/22.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, заяву задоволено.
Змінено порядок і спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі №380/7706/22 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 нарахованої суми доплати пенсії за період з грудня 2019 року по листопад 2022 року, що становить 313587,00 грн.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 03 липня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 24 липня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі 
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Суду із заявою про відвід усієї колегії суддів, обґрунтовуючи її тим, що у судовій практиці наявні розбіжності щодо застосування Верховним Судом статті 328 КАС України у контексті касаційного перегляду судових рішень, які стосуються зміни способу та порядку виконання судового рішення. У своїй заяві позивач також вказує, що Судом допущено застосування подвійних стандартів та надано перевагу інтересам державного органу при прийнятті рішення про відкриття касаційного провадження у справі.
Вказане, на думку скаржника, свідчить про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності цієї колегії суддів.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про відвід, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. 
Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XX чергового з`їзду суддів України від 18 вересня 2024 року, визначає, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.
Оцінюючи заявлені ОСОБА_1 обставини, Суд не вбачає обґрунтованих підстав для розумного сумніву в неупередженості колегії суддів, оскільки процесуальні дії були зумовлені положеннями КАС України, здійснювалися в межах дискреційних повноважень суду та не містили ознак переваги або упередженого ставлення до сторін.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Білух проти України", заява №33949/02, п. 49; Fey v. Austria, заява №14396/88, пп. 27, 28 та 30; Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п.п. 42-43, Pullar v. United Kingdom, заява № 22399/93, п. 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. 
Отже, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого. Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею(ми) принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
При цьому незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України не може бути підставою для відводу.
З аналізу заяви про відвід убачається, що заявник посилається на відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки, на його переконання, ухвала, яка є предметом касаційного оскарження, не входить до переліку ухвал, визначених частиною другою статті 328 КАС України. При цьому заявник додатково обґрунтовує свою позицію тим, що в іншій справі інший суддя відмовив у відкритті касаційного провадження за аналогічних підстав.
Разом з тим, наведені заявником доводи не можуть бути прийняті судом з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України дійсно визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які після апеляційного перегляду можуть бути оскаржені до Верховного Суду. Проте, вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходила з того, що в правозастосовчій практиці відсутня єдність позицій щодо застосування статті 378 КАС України (в редакції від 19 грудня 2024 року), яка безпосередньо регулює зміну способу і порядку виконання судових рішень у справах, що стосуються соціальних виплат.
Суд вказує, що вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, колегія суддів встановила відсутність єдності судової практики щодо застосування статті 378 КАС України (у редакції від 19 грудня 2024 року). Аналіз рішень апеляційних адміністративних судів підтвердив різні підходи до визначення правової природи соціальних виплат та меж допустимості зміни способу виконання судових рішень. Така розбіжність у правозастосуванні створює правову невизначеність, що потребує уніфікації на рівні Верховного Суду, а відтак відкриття касаційного провадження є виключним і необхідним кроком для формування єдиного правового підходу, який відповідає завданню Верховного Суду як найвищої судової інстанції - забезпечувати сталість та єдність судової практики.
Суд зауважує, що посилання заявника на ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в подібних правовідносинах, не може слугувати достатньою підставою для відводу колегії суддів. Відмінності у підходах окремих суддів навпаки підтверджують наявність тієї самої проблеми - відсутності єдиної судової практики, що й обумовило необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі. 
Таким чином, проаналізувавши доводи заявника про те, що оскаржувана ухвала не підлягає касаційному перегляду, а також посилання на інше судове рішення про відмову у відкритті провадження, Суд доходить висновку, що останні не підтверджують упередженості чи необ`єктивності складу суду. Навпаки, відкриття касаційного провадження зумовлене виключно потребою уніфікації судової практики та забезпечення правової визначеності у сфері застосування статті 378 КАС України. 
Крім того, жодна з обставин, на які посилається заявник, не свідчить про наявність родинних, близьких чи професійних зв`язків суддів зі сторонами або іншими учасниками процесу (пункт 3 частини першої статті 36 КАС України), участь суддів раніше у цій справі в іншій процесуальній ролі (пункт 1 частини першої статті 36 КАС України ) чи про наявність їх прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті розгляду справи (пункт 2 частини першої статті 36 КАС України).
Натомість наведені заявником аргументи стосуються виключно його незгоди з процесуальними діями та рішеннями, вчиненими суддею-доповідачем та колегією суддів під час касаційного провадження, які були здійснені в межах повноважень, передбачених статтями 328, 332 КАС України.
Сама лише незгода сторони з такими процесуальними рішеннями, за відсутності будь-яких інших об`єктивних даних, що свідчили б про упередженість чи небезсторонність суддів, відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України не може бути підставою для відводу. 
Верховний Суд в ухвалах (зокрема від 27 жовтня 2020 року у справі № 826/8426/14, від 06 жовтня 2022 року у справі №640/17351/19, від 24 січня 2023 року у справі №826/9693/13-а, від 11 липня 2023 року у справі №200/5179/22, від 13 травня 2024 року у справі №215/2945/23 та від 23 липня 2024 року у справі №990/217/24) неодноразово зазначав, що суб`єктивна незгода сторони з діями судді(ів) не може вважатися обставиною, яка викликає сумнів у його(їх) неупередженості.
Підсумовуючи викладене, Суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів ґрунтується на припущеннях та незгоді з ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року про відкриття касаційного провадження; у заяві позивача відсутні об`єктивні докази та доводи, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності колегії суддів у складі Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., зокрема такі, які містять належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію".
Відкриття касаційного провадження саме по собі не означає обов`язкового скасування оскаржених рішень; остаточні висновки буде зроблено за результатами касаційного перегляду. Разом із тим, підставою для відкриття провадження у цій справі стало, зокрема, усунення розбіжностей у правозастосуванні та забезпечення єдності судової практики і правової визначеності щодо застосування відповідних норм процесуального права (у тому числі статті 378 КАС України).
Частиною четвертою статті 40 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Колегія суддів Верховного Суду не встановила обставин, які б обґрунтовували наявність об`єктивних або суб`єктивних підстав сумніву у неупередженості суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. у розгляді справи № 380/7706/22. 
Таким чином, немає правових підстав для задоволення заяви про відвід колегії суддів у розумінні частини першої статті 36 КАС України.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, тому є підстави для проведення автоматичного розподілу для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, для розгляду заяви ОСОБА_1  про відвід колегії суддів.
Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 256 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. від касаційного розгляду адміністративної справи № 380/7706/22.
2. Для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів провести автоматичний розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк

Судді:                                                                                                        С.М. Чиркін

                                                                                                              В.М. Шарапа