П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  2-а/80/10 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Васильєва Т.Ю. 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
21 жовтня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання органу владних повноважень вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з заявою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови суду від 02.06.2010 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання органу владних повноважень вчинити певні дії.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання постанови суду від 02.06.2010 відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Водночас з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві, існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.
Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
За нормами статті 381-1 судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Зокрема, згідно із нормами частини першої 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч.ч.1-2 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, аналіз вищевказаних положень ст.ст.382, 382-1 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.
Так, в поданій заяві заявник не згоден з виконанням судового рішення щодо нього, оскільки вважає нараховану йому пенсію такою, що не відповідає судовому рішенню.
При цьому, суд враховує, що рішення в даній справі було постановлене ще 02.06.2010 та згідно матеріалів справи перебувало на примусовому виконанні, виконавче провадження було завершене та знищене, що встановлено ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 та роз`яснено позивачу в разі незгоди з виконанням судового рішення право оскаржити дії державного виконавця і постанову про закінчення виконавчого провадження. Будь-які відомості щодо таких дій позивача в матеріалах справи відсутні.
Відповідач повідомив позивача, направивши відповідь від 19.02.2024, яка долучено до поданої заяви, що пенсія на даний час нарахована позивачу у відповідності до законодавства, що було прийнято після постановлення та виконання зазначеного судового рішення. Крім цього, позивачем надано довідку від 15.11.2019 про нарахування йому пенсії протягом 2011 року, з якої вбачається здійснення перерахунку пенсії та її зміну з листопада 2011 року.
Таким чином, судом встановлено, що фактично позивачу відомо про виконання рішення суду щодо нього, після чого на підставі зміни чинного законодавства заявнику було перераховано пенсію на виконання вимог нового закону та постанови Кабінету Міністрів України. Та подана заява зводиться до незгоди з діями відповідача щодо нарахування йому пенсії відповідно до законодавства, прийнятого після постановлення та виконання судового рішення.
При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, позивач не позбавлений можливості оскаржити дії відповідача щодо нарахування йому пенсії в судовому порядку, а не в порядку ст. 382 КАС України, так як зазначені в заяві обставини виходять за межі виконання судового рішення від 02.06.2010.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови суду від 02.06.2010.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький районний суд Вінницької області не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.