Номер провадження: 33/813/1643/25
Номер справи місцевого суду: 509/2505/25 
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
захисника – адвоката Слаблюка Василя Миколайовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу захисника Слаблюка Василя Миколайовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою:  АДРЕСА_1  , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обрано стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 04.05.2025 року о 19:30 год. на а/д Т-1620 в с-ще Великодолинське, по вул. Станційна, 20, керував транспортним засобом ВАЗ 21074 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкогольних парів з ротової порожнини, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник Слаблюк В.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відеозаписи з бодікамер, долучені до матеріалів справи, містять розбіжність між інформацією, яка зазначається в протоколі серії ЕПР 1 № 320246 від 04.05.2025 року та обставинами, які відбувалися насправді, зокрема, відсутні належні та допустимі відеозаписи факту управління транспортним засобом ОСОБА_1 , зупинки транспортного засобу, початку спілкування з водієм, роз`яснення підстав зупинки, а також його прав, що прямо порушує вимоги п.13 розділу ІІ Інструкції з відеофіксації, яка передбачає безперервність запису з моменту зупинки транспортного засобу.
Зазначає, що в матеріалах справи міститься фрагмент відеозапису тривалістю 36 секунд, на якому зафіксовано, як на зустрічному напрямку рухається інший транспортний засіб, однак через вкрай низьку якість відеозапису неможливо встановити, що це за автомобіль, а також ідентифікувати його державний номерний знак. Крім того, вказує, що з самого відеозапису неможливо визначити, за допомогою якого саме технічного засобу він здійснювався, фіксація, ймовірно, проводилась на камеру мобільного телефону, яким було здійснено запис екрана комп`ютера або монітора іншого пристрою на якому програвалось саме відео. У такому вигляді відеозапис не може підтвердити фактичні обставини, які покладено в основу складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також не дає можливості об`єктивно перевірити законність дій поліцейських та дотримання ними процесуального порядку.
Також вказує, що працівниками поліції в протоколі не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, не зазначено номер та серію диску, а також відомості про відео фіксація руху автомобіля, моменту зупинки транспортного засобу та обставин складання самого протоколу про адміністративне правопорушення, що є явно недостатнім для повного і об`єктивного встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, аналогічну позицію висловив Одеський апеляційний суд по справі № 522/19976/21 від 07.11.2022 року.
Посилається на позицію Верховного Суду КАС по справі № 428/2769/17 від 24.01.2019 року, в якій суд зазначив, що жодної інформації про фіксацію правопорушення із застосуванням технічних засобів та про технічний засіб не містить, а тому це є грубим порушенням законодавства.
Зазначає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку порушенню працівниками поліції вимог щодо безперервності відеофіксації, зміст іншого відеозапису дає підстави вважати, що події, які мали ключове значення для встановлення обставин справи, відбувалися до початку відеозйомки, однак не були зафіксовані.
Стверджує, що згідно з аналізу другого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував у пригніченому психоемоційному стані, ймовірно через тиск з боку працівників поліції, у кадрі видно, як інспектор фактично підказує, що саме слід сказати, нав`язуючи лінію поведінки, після того, як ОСОБА_1 повторює вголос потрібну репліку, поліцейський схвально киває головою, а тому зазначені пояснення були надані не вільно, а під впливом зовнішнього тиску, а відтак – є недопустимими та не можуть використовуватися як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Працівник поліції жодного разу не назвав ОСОБА_1 конкретні ознаки алкогольного сп`яніння, які нібито були ним виявлені, поліцейський одразу запропонував пройти перевірку на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив передбачений порядок.
ОСОБА_1 , усвідомлюючи безпідставність висунутих звинувачень, з явною недовірою заявив, що якщо продує в алкотестер, то йому покаже 0,34%, таким чином він висловив сумнів у законності дій поліцейських та недовіру до результатів перевірки. Надалі він заявив про незгоду з діями працівників поліції, наголосив на їхній упередженості та відмовився від проходження огляду, оскільки не довіряє ініційованій процедурі.
Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що норми Конституції України є нормами прямої дії, оскільки відповідно до ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази, тому, незгода ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або проїхати з поліцейськими до медичного закладу після неналежної поведінки поліцейських, цілком зрозуміла та обґрунтовується недовірою водія до представників правоохоронних органів.
Письмові пояснення, наявні у матеріалах справи, не можуть вважатися належним доказом, оскільки з них не вбачається, ким саме вони були складені, що вже саме по собі викликає сумніви в їх достовірності. Навіть у разі, якщо припустити, що ці пояснення дійсно були написані ОСОБА_1 , вони не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки були отримані в умовах психологічного тиску, що підтверджується змістом відеозапису, де зафіксовано емоційний стан ОСОБА_1 , а також манеру поведінки поліцейського, який фактично нав`язує йому потрібні твердження та підштовхував до певних відповідей.
Захисник вважає, що рапорт поліцейського не є беззаперечним доказом, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, таку ж позицію висловив Верховний Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а.
Судом першої інстанції також не було оцінено, що патрульний поліцейський діяв з порушенням відомчих інструкцій, з порушенням алгоритму дій, передбачених відомчими нормативними актами, а протокол про адміністративне правопорушення складений неправильно.
В судовому засіданні захисник Слаблюк В.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 320246 від 04.05.2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписами. 
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнього інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 320246 від 04.05.2025 року, яким зафіксовано, що 04.05.2025 року о 19:30 год. на а/д Т-1620 в с-ще Великодолинське, по вул. Станційна, 20, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21074 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкогольних парів з ротової порожнини, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився під відеозапис. Роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» вказав, що не очікував, що доведеться сісти за кермо, більше такого не буде. Зазначений протокол ОСОБА_1 підписав без зауважень (а.с. 2);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого від проходження за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки відмовився (а.с. 3);
- відеозаписом, який було оглянуто в ході розгляду справи, яким підтверджено, що поліцейський запитує ОСОБА_1 : «Ви сьогодні, 04.05.2025, управляли своїм автомобілем?», на що останній відповідає, що управляв по вул. Світла. (0:00:29-0:00:33). На питання поліціанта: «Перед тим як сісти за кермо, ви вживали спиртні напої?», ОСОБА_1 відповів: «Десь за години дві, вжив одну банку Рево, треба було відвезти тещу та й поїхав, перетнув вул. Світла, буквально за 100 м, мене зупинила патрульна поліція».(0:01:01-0:01:06). Поліцейський запитав: «Ви на місці прилад Драгер будете продувати чи ні?», ОСОБА_1 відповів: «Я не хочу нічого продувати» (0:01:39-0:01:44). «Слідувати до лікаря-нарколога в законному порядку будете чи ні?» - запитав поліцейський, на що ОСОБА_1 відповів: «Не хочу нічого» (0:01:49-0:01:51). Поліцейський ще двічі перепитав ОСОБА_1 , чи буде він проходити огляд на місці чи у лікаря, на що ОСОБА_1 відповів: «Я драгер продую, там покаже десь 0,34 %, це в суді мене просто лишать прав…нічого не хочу…я не відмовляюся, я не хочу…я нікуди не їду» (0:02:25-0:02:46).
Вказане є формою відмови ОСОБА_1 як водія пройти медичний огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку.
Доводи скарги, що відсутні належні та допустимі відеозаписи факту управління транспортним засобом ОСОБА_1 , зупинки транспортного засобу, початку спілкування з водієм, роз`яснення підстав зупинки, є безпідставними, оскільки як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 особисто повідомив, що керував транспортним засобом, 04.05.2025, перетнувши вул. Світла, його зупинили працівники поліції (0:01:06), тому на вказане не впливає якість відео, на якому зафіксовано рух автівки ВАЗ-2107, але не видно його номерний знак. 
Крім того, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. 
Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.
Посилання захисника, що ОСОБА_1 не роз`яснили права, спростовується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 320246 від 04.05.2025 року, де міститься підпис ОСОБА_1 в графі щодо роз`ясненням прав та обов`язків. 
Твердження захисника щодо порушення вимог п. 13 розділу ІІ Інструкції з відеофіксації, яка передбачає безперервність запису з моменту зупинки транспортного засобу, є необґрунтованим, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.
Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянуті відеозаписи дають можливість встановити їх узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Посилання захисника, що фрагмент відеозапису, який міститься в матеріалах справи, тривалістю 36 секунд, на якому зафіксовано, як на зустрічному напрямку рухається інший транспортний засіб, однак через вкрай низьку якість відеозапису неможливо встановити, що це за автомобіль, а також ідентифікувати його державний номерний знак, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.
Щодо посилань захисника, що в протоколі не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, не зазначено номер та серію диску, апеляційний суд зазначає таке.
У виконання вимог ст. 266 КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин складання адмініматеріалів відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Наявним відеозаписом безперервно та чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказані обставини ОСОБА_1 у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані.
Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи стави ли під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису захисником не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.
Крім того, вказана відеофіксація відповідає змісту ст. 266 КУпАП щодо обов`язкової відео фіксації порушення та процедури медичного огляду, який має вищу юридичну силу щодо відомчих Інструкцій.
Посилання захисника на позицію Верховного Суду КАС по справі № 428/2769/17 від 24.01.2019 року у даній справі не підлягає застосуванню судом, оскільки зазначений у вказаній справі висновок стосується дотримання вимог ст. 283 КУпАП при складанні працівниками поліції постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, як остаточного рішення у справі, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, вказана справа стосуються інших обставин вчинення адміністративних порушень, розглянуті в порядку КАС, а не КУпАП, а отже висновки, викладені у них не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУпАП.
Твердження захисника, що ОСОБА_1 перебував у пригніченому психоемоційному стані, ймовірно через тиск з боку працівників поліції, пояснення були надані не вільно, а під впливом зовнішнього тиску, є безпідставними, оскільки з наявних відеозаписів не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо психічного тиску.
У даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, матеріали справи не містять даних, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників поліції (вчинення психологічного тиску) або оскаржували їх дії у встановленому законом порядку. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Отже, твердження захисника щодо неправомірності дій працівників поліції не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу. Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.
Щодо доводу скарги, що працівник поліції не назвав ОСОБА_1 конкретні ознаки алкогольного сп`яніння, суд вказує наступне.
Пунктом 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Тобто аналіз вищевказаної норми дає підстави стверджувати, що працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможним та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Більш того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 особисто повідомив поліцейському факт вживання ним алкогольних напоїв (Рево) (0:01:06), що доводить наявність підстав у поліцейського вимагати пройти відповідний огляд. 
Апеляційний суд не бере до уваги доводи скарги, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи безпідставність висунутих звинувачень, з явною недовірою заявив, що якщо продує в алкотестер, то йому покаже 0,34%, таким чином він висловив сумнів у законності дій поліцейських та недовіру до результатів перевірки, оскільки мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395.
Щодо посилання захисника, що письмові пояснення та рапорт поліцейського не можуть вважатися належними і допустимими доказами, апеляційний суд вказує, що у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 320246 від 04.05.2025 року та відеозаписом, вказані докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Слаблюка Василя Миколайовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду                                        М.В. Назарова