Справа № 465/1120/17                        Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю. М. 
Провадження № 22-ц/811/2216/25                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
       Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
       Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
               Cекретар Іванова О.О.
З участю представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Жукровського Я.І., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Перунова В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від  06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,- про стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання шлюбу

в с т а н о в и в :

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.
       Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка – ОСОБА_4 . Проте, після народження дитини відповідач змінив своє ставлення до неї, став байдужим, постійно провокував сварки, коштів на утримання дитини не надавав. 18 січня 2017 року відповідач вигнав  її з малолітньою дочкою з квартири, де вони проживали та були зареєстровані. На цей час дитина проживає разом з нею та перебуває на повному утриманні її батьків, тоді як вона, доглядаючи дитину, не працює, засобів для проживання, окрім соціальної допомоги від держави, не має. Відповідач проживає окремо та не бере участі у матеріальному забезпеченні дочки, хоча є працездатною особою і має постійний дохід. Добровільно надавати кошти на утримання дитини, а також на її утримання до досягнення дитиною трьох років відмовляється. З січня 2017 року подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам дитини.
       Посилаючись на викладене, позивачка ОСОБА_1 просила суд:
– розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 березня 2016 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 84;
– стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки –    ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, починаючи з 01 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття;
– стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/20 частки з усіх видів його заробітку, починаючи з 01 березня 2017 року та до досягнення дочкою трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2017 року позов  ОСОБА_1  задоволено.
       Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26 березня 2016 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 84, розірвано.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 01 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/20 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 01 березня 2017 року до досягнення дочкою трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Заочне рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.
       Не погоджуючись із заочним рішенням районного суду, представник  ОСОБА_2 – ОСОБА_3  22 березня 2024 року звернувся до суду із заявою про його перегляд.
       Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2017 року у справі за позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання шлюбу залишено без задоволення. Роз`яснено право оскарження заочного рішенння в загальному порядку. 
       27 червня 2024 року представник   ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2017 року.
       Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.
       Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 –  ОСОБА_3  на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2017 року закрито.
       Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскаржуване заочне рішення ухвалене 06 листопада 2017 року, а  ОСОБА_2  звернувся до суду першої інстанції із заявою про його перегляд такого у березні 2024 року, тобто більше ніж через шість років після його ухвалення. Доводи відповідача про те, що він не був обізнаний про наявність заочного рішення спростовуються матеріалами справи.
       Постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 –  ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
       Постанова Верховного Суду мотивована тим, що поважність пропуску строку на оскарження рішення суду перевіряється не апеляційним судом, а судом, який ухвалив заочне рішення суду, і здійснює його перегляд за заявою відповідача відповідно до вимог статті 287 ЦПК України. 
       При новому розгляді справи апеляційному суду слід звернути увагу на те, що при відмові у поновлені строку на перегляд судового рішення застосовується імперативні вимоги, передбачені статтею 126 ЦПК України.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання доньки є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), суд першої інстанції не врахував, що у відповідача на утриманні перебувають двоє батьків похилого віку. Так, матері відповідача з 24.04.2015 року встановлено 1 групу інвалідності як особі, яка потребує постійного догляду. Батько відповідача визнаний недієздатним та рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.09.2015 року ОСОБА_2 призначено його опікуном. Стягуючи на користь позивачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції не врахував, що розмір аліментів значно перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що свідчить про неправильне застосування судом положень ст. 182 СК України. Зазначає, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення відповідач належно виконує покладені на нього обов`язки зі сплати аліментів. Зокрема відповідно до довідок про доходи від 20.07.2022 року № 42,43,44 відповідач сплатив аліменти за період 07.2019-06.2020 у розмірі 63386,46грн, 07.2020-06.2021 у розмірі 68760,06 грн, 07.2021-06.2022 у розмірі 78086,71 грн. Відповідно до довідок від 16.01.2023 року № 8,9,10,11 відповідач сплатив аліменти за період 01.2019-12.2019 у розмірі 60300,16 грн, 01.2020-12.2020 у розмірі 67576,37 грн, 01.2021-12.2022 у розмірі 69662,54 грн, 01.2022-12.2022 у розмірі 119191,08 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.04.2024 року, ОСОБА_2 сплачував щомісячно у період з квітня 2023 року по березень 2024 року аліменти у розмірі 12 473,05 грн. З розрахунку заборгованості по аліментах від 19.04.2024 року вбачається, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років у 2023 році становив 2833 грн, а з 01.01.2024 року становить 3196 грн. Таким чином, призначений оскаржуваним рішенням розмір аліментів є завищеним та необгрунтованим.
       Просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 01.03.2017 року до досягнення нею повноліття скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2017 року до досягнення нею повноліття.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду необхідно змінити.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що у лютому 2017року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.
       Заочним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
       Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 26 березня 2016 року у Залізничному відділенні державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, актовий запис № 84, розірвано.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 01 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/20 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 01 березня 2017 року і до досягнення дочкою трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Заочне рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.
       22 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Перунов В.В. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.
       Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29 травня 2024 року у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м.Львова від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання шлюбу залишено без задоволення.
       Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаниїх або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       За приписами ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       За змістом ч.3ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з частиною четвертою статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, таке може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
       У пункті 13 частини першої Перехідних положень ЦПК України зазначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чиності цією редакцією Кодексу.
       Встановлено, що заочне рішення Франківського районного суду м.Львова ухвалено судом 06 листопада 2017 року.
       Згідно ч.2 ст. 228 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення заочного рішення) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
       Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішенням районного суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Перунов В.В. 22 березня 2024 року звернувся в суд із заявою про його перегляд.
       Ухвалою Франківського районного суду м.Львова віжд 29 травня 2024 року у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м.Львова від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини та розірвання шлюбу залишено без задоволення.
       Згідно з частиною четвертою статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення таке може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегдяд заочного рішення без задоволення.
       Відповідно до частини четвертої статті 231 ЦПК України ( у редакції чинній на час ухвалення заочного рішення), у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
       Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, що викладено у постанові від 09 листопада 2021 року, справа № 214/5505/16, у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20.
       Встановлено, що ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення постановлена судом першої інстанції 29 травня 2024 року.
       Строк на апеляційне оскарження рішення відраховується з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, тобто з 29 травня 2024 року.
       Апеляційна скарга відповідачем ОСОБА_2 подана 27 червня 2024 року, тобто в межах строку, визначеного ч.1ст. 354 ЦПК України ( в редакції чинній на час оскаржуваного рішення).
       Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх доходів.
       З висновками суду першої інстанції в цій частині, суд апеляційної інстанції не погоджується.
       Відповідно до ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       За положеннями ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину-однієї чверті, на двох дітей-однієї третини, на трьох і більше дітей-половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
       Відтак, законодавець визначив розміри аліментів необхідні для дитини відповідного віку. 
       Суд першої інстанції, визначаючи 1/3 частку від всіх видів заробітку на одну дитину, не обгрунтував необхідності такої значної суми аліментів на одну дитину. Якщо прослідкувати виплату аліментів за останні роки, то такі є значними, суттєвими, наприклад, з 07.2021 по 06.2022 -78 086,71 грн.; з 01.2022 по 12.2022- 119191,08 грн.. 
       Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 19.04.2024 року, відповідач ОСОБА_2 щомісячно сплачував у період з квітня 2023 року по березень 2024 року аліменти в розмірі 12 473,05 грн., що є більш ніж достатньо для дитини 2016 року народження та більшим, ніж мінімальна заробітна плата для працюючого працівника.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів з 1/3 частини із всіх видів заробітку на частину.
       Відповідно до п.3 ч.1ст.376 ЦПК України підставаю для скасуваннґя судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1п.3; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Перунова Віктора Володимировича задовольнити частково.
       Заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 06 листопада 2017 року змінити, визначивши розмір аліментів частину з усіх видів заробітку ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
       В решті заочне рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду набирає законної сил из дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк