ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9626/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Буряк І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 вересня 2025 року                                                                               м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,    

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства Завод «Арсенал» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства Завод «Арсенал» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
-     стягнути витрати на виплату і доставку пенсій у розмірі 257 442,87 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено повністю:
Стягнуто з державного підприємства завод «Арсенал» на користь Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у загальному розмірі 257 442 (двісті п`ятдесят сім тисяч чотириста сорок дві) грн. 87 коп. за період з листопада 2021 року по травень 2022 року, у тому числі за Списком № 1  96 762 (дев`яносто шість тисяч сімсот шістдесят дві) грн 89 коп. та за Списком № 2  160 679 (сто шістдесят тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн 98 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Апелянт вказує, що позивач просив стягнути кошти на виплату та доставку пільгових пенсій по особам, вказаних в додатку до позову, однак, не надав жодних доказів та документів, на якому саме підприємстві ці громадяни набули пільгового стажу. 
Відповідач звертає увагу, що ДП Завод «Арсенал» було утворено шляхом виділу зі складу КП СПБ «Арсенал» та не є тотожним з ДП Завод «Арсенал», що було реорганізовано шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал». ДП Завод «Арсенал» не є правонаступником Виробничого об`єднання «Завод Арсенал» та є лише частковим правонаступником ДП Завод «Арсенал», що існувало до приєднання до КП СПБ «Арсенал».
У зв`язку з цим, відповідач вважає, що розподіл зобов`язань по відшкодуванню витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, повинен відбуватись згідно розподільчого балансу майна, прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП Завод «Арсенал» від 29.02.2012. 
В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на численну судову практику про відмову в задоволенні аналогічних позовних вимог з вказаних підстав, зокрема, постанову Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 640/31886/20, від 15.02.2024 у справі № 826/26018/15. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Завод «Арсенал» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства Завод «Арсенал» про стягнення заборгованості.
24 березня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, вказуючи, що ДП «Завод «Арсенал» залишається самостійною юридичною особою та має всі права та обов`язки, передбачені чинним законодавством, підприємство отримало розрахунки Управління ПФУ фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які з моменту отримання є узгодженими і обов`язковими для виконання, оскільки розрахунок позивач не оскаржив, а тому він є обов`язковим для виконання. 
Після надходження матеріалів справи до суду ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, підприємство знаходиться на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві.
За відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 1 та за Списком № 2 за період з листопада 2021 року по травень 2022 року у розмірі 257 442,87 грн.
На підтвердження суми заборгованості позивачем до позову було долучено витягом з картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій та підтвердження про направлення розрахунків відповідачу. 
Вважаючи бездіяльність щодо відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій протиправною, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що заборгованість відповідачем не сплачена, що підтверджується розрахунком суми заборгованості Підприємства по відшкодуванню пільгових пенсій, Список 2, та розрахунком суми заборгованості по відшкодуванню пільгових пенсій, Список 1, за період з листопада 2022 року по травень 2022 року і загалом складає 257 442,87 грн. Відомостей щодо оскарження відповідних розрахунків матеріали справи не містять.
Таким чином, борг з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідачем станом на день розгляду справи залишається не сплаченим і складає 257 442,87 грн, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2  Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV  «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі - Закон №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього  Закону  в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого  законом України "Про пенсійне забезпечення".
Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлений  Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, якою затверджена Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі -  Інструкція №21-1).
Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2  цієї Інструкції  платниками страхових внесків є, зокрема, страхувальники, до яких, серед іншого, віднесено роботодавців - підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.
Процедура відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначена розділом 6  Інструкції №21-1.
Згідно з пунктом 6.1  Інструкції №21-1  для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2  цієї Інструкції  (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту  291.4 статті 291  глави  1  розділу  XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до  статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  до набрання чинності  Законом України від 03 жовтня 2017 року N 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"  та призначених відповідно до частини другої  статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":
- особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
- особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з"  статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  та пунктів 2 - 8 частини другої  статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 6.2  Інструкції № 21-1  витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.
При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.
Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених     статтями  13,      14     та      55     Закону України «Про пенсійне забезпечення», або із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених частинами     другою     і     третьою      статті 114 Закону, які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється  тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено.
Пунктом 6.4  Інструкції №21-1  встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Розрахунки формуються програмними засобами Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України до 01 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (підсистема  Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи  (ППВП ЕПС)) за даними відомостей, сформованих згідно з  додатком 8. Уповноважені особи підписують розрахунки та передають їх підрозділам, відповідальним за направлення їх платникам (п.6.5  Інструкції №21-1).
Згідно з пунктом 6.7  Інструкції №21-1  підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої  Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Відповідно до пункту 6.8  Інструкції №21-1  у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.
Отже, підприємство зобов`язано щомісячно до 25-го числа здійснювати покриття фактичних витрат на виплату пенсій, призначених на пільгових умовах.
Таким чином, обов`язок з відшкодування повністю витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої  Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, в частині пенсій, призначених відповідно до  статті 13 Закону №1788-ХІІ, покладений на підприємства (відповідача).
Підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 30 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі №640/23683/19.
Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що ДП Завод «Арсенал» утворилось шляхом виділу зі складу КП СПБ «Арсенал», не є тотожним з ДП Завод «Арсенал», що було реорганізовано шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал», відповідач не є правонаступником ВО «Завод Арсенал» та є лише частковим правонаступником ДП Завод «Арсенал», що існувало до приєднання до КП СПБ «Арсенал».
В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на численну судову практику про відмову в задоволенні аналогічних позовних вимог з вказаних підстав, зокрема, постанову Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 640/31886/20, від 15.02.2024 у справі № 826/26018/15. 
У зв`язку з цим, відповідач вважає, що розподіл зобов`язань по відшкодуванню витрат ПФУ на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідно повинен відбуватись згідно розподільчого балансу майна, прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП Завод «Арсенал» від 29.02.2012, з приводу чого колегія суддів зазначає таке.
Так, наказом Міністерства оборонної промисловості СРСР від 13.01.1975 № 4 на базі заводу «Арсенал» ім. В.І. Леніна створено виробниче об`єднання «Завод Арсенал».
На виконання  постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.1991 № 227 «Про заходи щодо виконання Закону України «Про підприємства» та відповідно до Закону України від 10.09.1991 № 1540-ХІІ «Про підприємства», учасники об`єднання, в тому числі головна структурна одиниця завод «Арсенал», перереєстрували свої статути і вийшли зі складу об`єднання.
Відповідно до Статуту виробничого об`єднання «Завод Арсенал», затвердженого головою Держоборонпроммашу України 14.11.1991, до складу об`єднання крім інших входили: Завод «Арсенал» ім. В.І. Леніна - головна структурна одиниця та Центральне конструкторське бюро - структурна одиниця.
Суб`єкти господарювання, що входили до складу зазначеного об`єднання, були самостійними і мали статус юридичної особи, діяли на підставі своїх статутів.
У грудні 1993 року Міністерством машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України затверджено статут Державного підприємства «Завод «Арсенал», зареєстрований Печерською районною державною адміністрацією міста Києва 07.04.1994.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 №987  центральне конструкторське бюро «Арсенал» перетворене на казенне підприємство «Центральне конструкторське бюро «Арсенал», а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2009 № 525-р - на КП СПБ «Арсенал».
Відповідно до пункту 2 вищевказаного розпорядження вирішено реорганізувати ДП завод «Арсенал» і державне науково-дослідне підприємство «Український технологічний центр оптичного Приладобудування» шляхом приєднання до казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал», а також Національне космічне агентство України зобов`язано здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з реорганізацією зазначених підприємств, та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо внесення змін до актів законодавства у зв`язку з прийняттям цього розпорядження.
28.05.2009 наказом НКАУ «Про реорганізацію ДП завод «Арсенал» № 141 (далі - Наказ № 141) на виконання Розпорядження № 525-р реорганізовано завод «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал», припинено діяльність державного підприємства завод «Арсенал». 16.11.2009 комісією з припинення заводу «Арсенал» та КП СПБ «Арсенал» було підписано передавальний акт передання всього майна, прав та обов`язків заводу «Арсенал» до КП СПБ «Арсенал» в результаті приєднання, затверджений наказом НКАУ від 18.11.2009 № 376.
Відповідно до пункту 2 зазначеного акта комісія передала, а КП СПБ «Арсенал» прийняло все майно, права та обов`язки об`єкта приєднання заводу «Арсенал» згідно з даними результатів інвентаризації станом на 01.06.2009 та балансу заводу «Арсенал» станом на 01.10.2009, а 24.11.2009 до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи заводу «Арсенал».
24.03.2011 Київським апеляційним адміністративним судом було винесено постанову у справі № 2а-6913/09/2670, якою задоволено позов Первинної профспілкової організації заводу «Арсенал» до Кабінету Міністрів України, НКАУ, третя особа на стороні відповідачів КП СПБ «Арсенал», про часткове визнання незаконним пункту 2 Розпорядження № 525-р та Наказу № 141. Визнано незаконним та скасовано положення пункту 2 Розпорядження № 525-р у частині реорганізації заводу «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал».  Визнано незаконним та скасовано Наказ № 141.
19.05.2011 державним реєстратором скасовано реєстрацію щодо припинення юридичної особи - ДП завод «Арсенал».
Згідно з наказом Державного космічного агентства України від 26.12.2011 №411 завод «Арсенал» поновив свою діяльність внаслідок виділення з КП СПБ «Арсенал».
29.02.2012 складено розподільчий баланс прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП заводом «Арсенал», затвердженим наказом Державного космічного агентства України від 07.09.2012 № 327.
Так, в позовній заяві позивач вказує, що за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 1 та за Списком № 2 за період з листопада 2021 року по травень 2022 року у розмірі 257 442,87 грн.
На підтвердження суми заборгованості позивачем до позову було долучено витягом з картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій та підтвердження про направлення розрахунків відповідачу. 
Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що позивач під час розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження місця роботи осіб-пенсіонерів, щодо виплати та доставки пенсій яких утворилась заборгованість. 
Отже, з даних розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, на підставі яких ГУ ПФУ просить стягнути з ДП Завод «Арсенал» заборгованість на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до  Закону №1788-ХІІ  за вказані вище періоди за Списком 1 та Списком 2 неможливо встановити, чи особи працювали і в ДП Завод «Арсенал», і в ВО «Завод «Арсенал».
Так, як вірно вказав апелянт, позивач не надав жодних доказів та документів, на якому саме підприємстві ці громадяни набули пільгового стажу, оскільки щодо жодного з пенсіонерів в розрахунках позивач під час розгляду справи не надав докази на підтвердження місця роботи вказаних осіб.
Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічні правовідносини між позивачем та відповідачем вже були предметом розгляду Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 15.02.2024 у справі №826/26018/15 дійшов висновку про те, що після виділу підприємства з КП СПБ «Арсенал» йому було повернуто лише 26 % основних засобів, які належали останньому до приєднання до КП СПБ «Арсенал» та 17 % кількості працюючих.
За змістом частин 1, 2  статті 109 Цивільного кодексу України  виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Відповідно до частини третьої  статті 109 ЦК України  юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
Згідно з частиною четвертою  статті 109 ЦК України, якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.
Отже, на обсяг відповідальності в спірних правовідносинах впливає як період набуття стажу на тому чи іншому підприємстві, так і розмір переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків внаслідок виділу.
Суд також враховує, що відповідно до частини першої  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
При цьому, до основних завдань, які стоїть перед органами Пенсійного фонду України, відноситься забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплата пенсій.
Одним із джерел наповнення бюджету Фонду є надходження від відшкодування фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Добросовісне виконання суб`єктами господарювання свого обов`язку відповідно до  закону  брати участь у соціальному захисті громадян України є проявом соціальної відповідальності бізнесу, який враховує інтереси суспільства та бере на себе певну частину відповідальності за соціальний захист осіб, які його потребують.
Проте, для виконання суб`єктами господарювання свого обов`язку щодо соціального захисту громадян України необхідне також і виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.
Однак, у вказаній справі суб`єкт владних повноважень діяв всупереч вимог частини другої  статті 2 КАС України, оскільки розрахунки заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, на підставі яких позивач просив стягнути з відповідача таку заборгованість є невірним (неузгодженим), а тому стягнення на його підставі є неможливим.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.02.2024 у справі №826/26018/15 та від 15.05.2024 у справі №640/31886/20.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною шостою статті 13 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів»  від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню. 
Колегія суддів звертає увагу, що суд не вирішує питання про розподіл зобов`язань щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до розподільчого балансу майна, прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП завод «Арсенал», а лише зазначає, що вказане питання має враховуватись суб`єктом владних повноважень при формуванні розрахунку витрат на виплату та доставку пільгових пенсій особам, які набули стаж у відповідача.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства Завод «Арсенал» про стягнення заборгованості.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Завод «Арсенал» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - задовольнити. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства Завод «Арсенал» про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна