Справа № 338/231/25 
Провадження № 22-ц/4808/1256/25 
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.
за участю секретаря        Струтинської Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Головатюка Івана Миколайовича на рішення Тисменицького районного суду від 16 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Олійника М.Ю. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.10.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1289-2479 продукту «Легка реструктуризація боргів» (далі також кредитний договір).
Вказував, що відповідач порушила умови кредитного договору, оскільки не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала інші грошові зобов`язання за кредитним договором перед кредитодавцем, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої на 14.01.2025 становить 94162,32 грн. та складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 31076,78 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 63085,54 грн.
Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вищевказану заборгованість, а також судовий збір у в розмірі 2422 грн. 40 коп.
Рішенням Тисменицького районного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1289-2479 від 19.10.2023 в розмірі 94162 грн. 32 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.
На вказане рішення суду представник ОСОБА_1 – адвокат Головатюк І.М. подав апеляційну скаргу, оскільки не погоджується із рішенням у частині стягнення процентів у розмірі 63085,54 грн. Вважає рішення у цій частині незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками перевищує тіло кредиту в декілька разів.
Посилається на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Вказує, що з урахуванням судової практики Великої Палати Верховного Суду умови кредитного договору про реальну процентну ставку, що призвело до нарахування великих процентів і перевищує тіло кредиту в декілька разів, є несправедливими в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать таким загальним засадам цивільного законодавства, таким як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.
Зазначає, що судом неправомірно стягнуто надмірні проценти, оскільки суд стягнув 63085,54 грн. процентів при основній сумі кредиту 31076,78 грн., що становить понад 200% тіла кредиту. Це суперечить ч. 2 та ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими умови договору є несправедливими, якщо вони створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду споживача; а також суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 того ж Закону, що прямо забороняє встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої компенсації (понад 50% вартості продукції).
З огляду на викладене скаржник вважає, що встановлення сторонами договору розміру відсотків у сумі 63085,54 грн. є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 31076,78 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення процентів у розмірі 63085,54 грн.
Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що у кредитному договорі сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів.
Окрім цього, звертає увагу на той факт, що відповідач 15 разів оформляла кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить її обізнаність з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.
З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору.
Пункт 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачу не нараховано будь-яких штрафів чи пені за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення вищевказаної норми закону.
Вважає, що умови кредитного договору щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами не можна вважати несправедливими, оскільки їхній розмір сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач взяла на себе зобов`язання та не виконала їх належним чином. Проценти, визначені у договорі, жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилась із ними.
Також зазначає, що оскільки кредитний договір укладений 19.10.2023, тобто до прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то відсоткова ставка у розмірі 1% та 1,50%, яка встановлена на момент укладення договору, відповідає умовам чинного законодавства.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
В судове засіданні апеляційного суду сторони не з`явилися.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Головатюк І.М. подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності апелянта та його представника.
Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» причини неявки суду не повідомив, товариство повідомлялося про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 63085,54 грн., тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.10.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1289-2479 продукту «Легка реструктуризація боргів» (надалі за текстом - «Кредитний договір») (а.с. 16-29).
Кредитодавець відкрив для позичальника невідновлювану кредитну лінію з метою реструктуризації зобов`язань позичальника перед кредитодавцем за іншим договором щодо надання кредиту, а саме №1240-6183 від 17.07.2023.
Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A9107 для підписання Кредитного договору 1289-2479 від 19.10.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та інших супутніх документів.
Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, а саме для погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем за іншим кредитом, на наступних умовах: сума кредиту – 31076,78 грн.; строк кредитування - 140 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 1,00% в день; - стандартна % ставка - 1,50% в день.
Також позивачем надано підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором A9107 Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «Легка реструктуризація боргів», Паспорт та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 30-50).
Враховуючи, що на момент укладення цього Кредитного договору ОСОБА_1 мала грошові зобов`язання перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за Договором №1240-6183 від 17.07.2023, строк виконання яких настав, кредитодавець, керуючись положеннями ст. 601 ЦК України, безпосередньо після укладення цього Кредитного договору подав позичальнику заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі якої відбулось припинення зарахуванням зобов`язань кредитодавця за Кредитним договором щодо перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту в сумі 31076,78 грн. та зустрічних зобов`язань позичальника перед кредитодавцем у такій самій сумі за Договором №1240-6183 від 17.07.2023, раніше укладеним між позичальником і кредитодавцем, за яким у позичальника існували невиконані кредитні зобов`язання, строк виконання яких настав (а.с. 51).
У відповідності до умов Кредитного договору №1289-2479 від 19.10.2023 кредит вважається наданим кредитодавцем позичальнику в момент надходження в особистий кабінет позичальника або на електронну адресу позичальника (у той момент із зазначених, який настане раніше) заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.
Таким чином кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Станом на 14.01.2025 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору №1289-2479 від 19.10.2023 (сума кредиту і процентів), становлять 94162,32 грн., що складається із: прострочена заборгованість за кредитом – 31076,78 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 63085,54 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач отримала кредитні кошти для погашення заборгованості перед кредитодавцем за іншим кредитом, на визначених сторонами умовах. Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог договору у неї утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, який перевірений судом, становить 94162,32 грн., що складається із: 31076,78 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 63085,54 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. Тому наявні підстави для стягнення вказаної заборгованості за кредитом з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору, наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками.
Факт укладення договору й отримання грошових коштів відповідачем не оспорюється.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилалась на те, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками значно перевищує тіло кредиту, що є несправедливими в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать таким загальним засадам цивільного законодавства, таким як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Відповідно до умов Кредитного договору сума кредиту – 31076,78 грн.; строк кредитування - 140 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 1,00% в день; стандартна % ставка - 1,50% в день.
Дата видачі кредиту: 19.10.2023, останній календарний день заявленого строку: 06.03.2024.
Базовий період сплати відсотків – проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом, комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та повернення частини суми кредиту.
За таких обставин, ОСОБА_1 , підписуючи Кредитний договір №1289-2479 від 19.10.2023, усвідомлювала, що сума отриманого кредиту складає 31076,78 грн. і вказані кошти вона отримує строком на 140 днів.
Оскільки позичальник не сплачувала суми кредиту впродовж базового періоду, застосовувалася стандартна % ставка - 1,50% в день.
Такі умови договору та правила надання кредиту не позбавляли ОСОБА_1 права на повернення кредиту зі сплатою процентів за зниженою процентною ставкою.
Матеріалами справи підтверджено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, згідно яких позичальника було повідомлено, зокрема, що у разі надання позичальнику кредиту, остання за договором споживчого кредитування зобов`язана буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомилася та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді.
Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що встановлений кредитним договором розмір відсотків є несправедливим та порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини, якщо вважала умови несправедливими, але натомість погодила їх, підписавши договір без застережень. Крім того, відповідач не скористалася своїм правом на відмову від договору протягом 14 днів, що підтверджує її згоду з усіма умовами.
Крім того, оскільки такий кредитний договір був укладений з метою реструктуризації зобов`язань позичальника перед кредитодавцем за іншим договором щодо надання кредиту, а саме №1240-6183 від 17.07.2023, остання неодноразово укладала кредитні договору з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», і їй були відомі та вона погоджувалася з їх умовами.
Щодо застосування ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Згідно ч. 8 вказаного Закону нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Відтак, твердження відповідача, що процентна ставка суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 3У «Про захист прав споживачів», є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань, що правильно встановлено судом першої інстанції.
За таких обставин, підстав для висновку про несправедливість умов договору в частині встановлення розміру плати за правомірне користування кредитними коштами і визнання їх недійсними ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлено.
Доказів того, що вказані умови договору містять нечіткі або двозначні положення, про що вказано в ч. 8 ст. 18 3У «Про захист прав споживачів», матеріали справи також не містять.
Отже, оскільки відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду щодо підстав для задоволення позовних вимог є законними та обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судове рішення в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Головатюка Івана Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду від 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:         О.О. Томин
Судді:         В.А. Девляшевський
       Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2025 року.