Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2025 р. 	Справа № 520/13767/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/13767/25
за позовом               ОСОБА_1  
до               ІНФОРМАЦІЯ_1                     
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ про призов на військову службу під час мобілізації в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 взяти ОСОБА_1 на облік військовозобов`язаних.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1  задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що  він на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" має право на отримання відстрочки, у зв`язку з чим 14.03.2025 року виявив бажання реалізувати своє право та з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою подачі заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з доглядом за матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду, з підтверджуючими документами. Водночас 17.03.2025 він незаконно призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Тобто, ОСОБА_1 не міг бути призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, що підтверджує його незаконну мобілізацію. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не виконано обов`язок, передбачений ч. 7 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме не перевірено у ОСОБА_1 підстав щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та обмежено у її реалізації, внаслідок чого позивача було незаконно мобілізовано. Вказує, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження дотримання порядку розгляду заяви про надання відстрочки від призову, щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги. Зазначає, що вказана позиція  позивача обґрунтовано підтверджує право ОСОБА_1 на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, а саме наказу про призов на військову службу під час мобілізації, який безпосередньо порушує права та законні інтереси позивача, а дії ІНФОРМАЦІЯ_5 є протиправними, оскільки наказ видано всупереч наявності у позивача права на законну відстрочку від проходження військової служби.  Вважає, що факт неподачі відповідачем відзиву на позовну заяву може бути кваліфіковано судом як визнання ІНФОРМАЦІЯ_6 позову.
Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.03.2025 №345 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані 2 відділом ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) і відправлені у складі команди НОМЕР_1 , ОСОБА_1 17.03.2025 направлений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Представником позивача було подано до ІНФОРМАЦІЯ_4 (Кегичівка) адвокатський запит про надання інформації щодо позивача, зокрема про його статус, чи перебуває він на обліку та чи долучено до його особової справи заяву від 14.03.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з доглядом за матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду із підтверджуючими документами.
Через неотримання відповіді представник позивача звернувся з запитом до Міністерства оборони України як до вищестоящого органу та повторним адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_11 від 16.04.2025 №1047, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 08.04.2025 вих. №8/4-1, відповідно до Указів Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.01.2025 №4220-ІХ, "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" від 15.01.2025 №4221 в Україні діє правовий режим воєнного стану, тож ОСОБА_1 , 1989 року народження, 17.03.2025 призваний по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
Також вищевказаним листом повідомлено, що заява від ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 14.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_11 не надходила.
Листом від 05.05.2025 №1177 ІНФОРМАЦІЯ_12 наданим у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 28.04.2025 вих. №28/4-4, повідомлено, що відповідно до Указів Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.01.2025 №4220-ІХ, "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" від 15.01.2025 №4221 в Україні діє правовий режим воєнного стану, тож ОСОБА_1 17.03.2025 призваний по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 і знятий з військового обліку військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_13 на підставі абзацу 3 пункту 2 частини 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Особова справа ОСОБА_1 на обліку у відділі відсутня. Заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 14.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_11 не надходила.
Аналогічного змісту відповідь надана ІНФОРМАЦІЯ_14 від 05.05.2025 №2960/ВОБ на адвокатський запит представника позивача №15120/адв від 29.04.2025.
Позивач, вважаючи, що має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", був протиправно 17.03.2025 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.03.2025 №345 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації", звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не надано доказів того, що ним до його мобілізації у визначеному законом порядку оформлено право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону №3543-XII та отримано довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за формою згідно з додатком 6 до Порядку №560.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.93 №3543-XII (далі Закон №3543-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із статтею 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (частина восьма статті 4 Закону №3543-XII).
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-XII визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону №3543-XII).
Приписами статті 23 Закону №3543-XII передбачено право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Статтею 24 Закону №2232-XII унормований порядок початку, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1  17.03.2025 призваний на військову службу по мобілізації для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Водночас, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо його мобілізації та проходження військової служби, вказуючи, що він має право на відстрочку відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", про що він повідомляв відповідача під час мобілізації. 
Так, згідно з абз. 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Відповідно до п. 60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Отже, Порядком №560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відтак військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.
Як убачається з листів ІНФОРМАЦІЯ_11 від 16.04.2025 №1047,  від 05.05.2025 №1177, листа ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.05.2025 №2960/ВОБ ОСОБА_1 із заявою відповідної форми про оформлення в порядку, визначеному Постановою №560 довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації  не звертався.
Таким чином, доказів звернення ОСОБА_1 за місцем перебування на військовому обліку із заявою за формою згідно з додатком 4 до Порядку №560 матеріали справи не містять.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів того, що ним до його мобілізації у визначеному законом порядку оформлено право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону №3543-XII та отримано довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за формою згідно з додатком 6 до Порядку №560,  а тому відсутні протиправні діі ІНФОРМАЦІЯ_16 в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби до військовій частині НОМЕР_1 .
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування  наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.03.2025 №345 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації", а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта про порушення відповідачем п. 7 ст. 23 Закону №3543-XII  колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено судом,  позивачем до його мобілізації у визначеному законом порядку не оформлено право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до приписів Порядку №560.
Щодо доводів про те, що неподання відповідачем відзиву на позов означає визнання позову в повному обсязі, колегія суддів зазначає, що подання відзиву на апеляційну скаргу згідно норм КАС України є правом, а не обов`язком сторони адміністративного процесу, тому неподання відзиву на позовну заяву може бути  підставою для розгляду справи за наявними матеріалами.
Інші аргументи, наведені апелянтом, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.   
Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм “м`якого права”, наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть “проміжні” процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі “Проніна проти України”, заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 по справі № 520/13767/25  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло