КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №357/4249/25                                                                                         Головуючий у І інстанції - Орєхов О.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/14890/2025                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
11 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області про звільнення майна з-під арешту,-
установив:
 
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області про звільнення майна з-під арешту.
Свої позовні вимоги мотивувала тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 2021 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).
11 листопада 2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дуб Н.М. заведена спадкова справа за №52/2021. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є вона та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Дуб Н.М. від 27 серпня 2024 року за №181/01-16.
При оформленні спадщини стало відомо, що на все спадкове майно, яке належало на праві власності ОСОБА_2 накладений арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серія АА №251364 від 22 лютого 2010 року (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 9545033). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить посилання на виконавчий документ, при примусовому виконання якого винесено вищевказану постанову.
Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області від 05 вересня 2024 року №171156 на адвокатський запит, на примусовому виконанні відносно боржника, померлого ОСОБА_2 , перебували наступні виконавчі провадження: постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.12.2010 №3- 7383, видана Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 85 грн.; виконавчий лист №2-888/10 від 26.01.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Трансбанк» боргу в сумі 263847,38 грн.; виконавчий лист №2-830 від 26.01.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Трансбанк» боргу в сумі 269622,84 грн.; виконавчий лист №2-1675 від 15.06.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 266706,07 грн.; судовий наказ №2н/357/1684/14 від 16.07.2014, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 836,26 грн. на користь КП БМР «Білоцерківвода».
Дані виконавчі провадження були передані до архіву та в подальшому знищені, що свідчить про те що вони були завершені.
З 2015 року інші виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 на виконання не надходили та не перебували.
Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 було накладено на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія АА №251364 від 22.02.2010 міським відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 22 лютого 2010 року за реєстраційним номером обтяження 9545033).
Встановити в межах якого саме виконавчого провадження було накладено арешт неможливо, що підтверджується відповіддю Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області від 05 вересня 2024 року №171156.
Вказувала, що наявність вищезазначеного арешту перешкоджає їй та ОСОБА_3 в отриманні свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Отже, відсутність відкритих виконавчих проваджень з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту, оскільки у зв`язку з накладеним арештом вона не може реалізувати свої права та інтереси, щодо арештованого майна, яке належить її на праві власності в порядку спадкування.
Просила суд, зняти арешт з усього нерухомого майна померлого ОСОБА_2 накладного на підставі постанови міського ВДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серія АА №251364 від 22 лютого 2010 року та вилучити запис обтяження за реєстраційним номером 9545033 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оскаржуваний арешт був накладений 22 лютого 2010 року, тобто ще до видачі та пред`явлення на примусове виконання виконавчих документів, про які відомо, що такі перебували на примусовому виконанні, що підтверджується відповіддю Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області від 05 вересня 2024 року №171156.
Окрім того, було встановлено, що виконавчі провадження були передані до архіву та в подальшому знищені, що свідчить про те що вони були завершені, а з 2015 року інші виконавчі провадження, щодо ОСОБА_2 на виконання не надходили та не перебували.
Крім того, вказує, що у межах справи № 357/9428/25 за її позовом до Ужгородської окружної прокуратури, третя особа: Ужгородська районна державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту було встановлено, що згідно проведеної оцінки 14 липня 2025 року встановлено, що об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , має найбільшу вартість поряд з іншим нерухомим майном розташованим у Білоцерківському районі, у зв`язку з чим вказана справа належить до територіальної підсудності Фастівського району Київської області, а відповідно, в даному випадку, вбачається порушення правил територіальної підсудності, що є підставою для скасування рішення та направлення справ справи для подальшого розгляду до Фастівського міськрайонного суду Київської області.
Просила суд, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонним судом Київської області 19 червня 2025 року та направити справу за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявним в матеріалах справи Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 2021 року, виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Київ ), актовий запис за № 2711.
11 листопада 2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дуб Н.М. заведена спадкова справа за №52/2021, спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Дуб Н.М. від 27 серпня 2024 року за №181/01-16.
Позивач при зверненні до суду зазначала, що при оформленні спадщини стало відомо, що на все спадкове майно, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , накладений арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серія АА №251364 від 22 лютого 2010 року (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 9545033), про що свідчить наявна в матеріалах справи Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта арешт на нерухоме майно.
У відповіді Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області від 05 вересня 2024 року №171156 зазначено, що відповідно до даних АСВП відносно боржника ОСОБА_2 на примусовому виконанні перебували наступні невиконані виконавчі провадження: постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.12.2010 №3-7383, видана Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 85 грн.; виконавчий лист №2-888/10 від 26.01.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Трансбанк» боргу в сумі 263847,38 грн.; виконавчий лист №2-830 від 26.01.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Трансбанк» боргу в сумі 269622,84 грн.; виконавчий лист №2-1675 від 15.06.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 266706,07 грн.; судовий наказ №2н/357/1684/14 від 16.07.2014, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 836,26 грн. на користь КП БМР «Білоцерківвода». Вказані виконавчі провадження були передані до архіву та в подальшому знищені. Запропоновано надати до відділу копію постанови на підставі якої зареєстровано обтяження №9545033 від 22 лютого 2010 року на майно ОСОБА_2 , а також підтверджуючи документи про виконання вищевказаних виконавчих документів в повному обсязі.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пред`явлено вимоги про зняття арешту на нерухоме майно до особи, яка не є стягувачом, або стороною виконавчого провадження.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку, відмова в позові не позбавляє позивача права повторно пред`явити вимогу про зняття арешту у разі пред`явлення цієї матеріально-правової вимоги до належних відповідачів, стягувача/стягувачів.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).
«Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.
Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі  №905/386/18 (провадження №12-85гс19)).
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі №711/3591/21 (провадження №61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».
У справі, що переглядається, предметом спору є вимога ОСОБА_1 про знаття арешту з усього нерухомого майна померлого ОСОБА_2 , та яка посилається на те, що накладений арешт на майно перешкоджає їй оформити спадщину та отримати свідоцтво на спадщину, при цьому позов пред`явлено лише до державного виконавця.
Таким чином, обґрунтованим слід визнати висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача.
Саме таких висновків про застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд і в постанові від 29 червня 2023 року у справі №208/9810/21, що з огляду на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, які мають значення для справи та формального підходу суду, не впливають на правильність вирішення справи, оскільки визнавальним для правильного вирішення теперішнього спору є саме неналежний суб`єктний склад учасників справи, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі №902/1331/22)
Натомість, висновки суду по суті вирішення спору, зокрема, щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог, погашення чи наявності заборгованості, в межах виконання судових рішень, за якими було накладено арешт на належне ОСОБА_2 майно, в тому разі і позивачу, майно, мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи, та таке не впливає на правильність рішення суду про відмову у задоволенні позову, оскільки не може бути скасоване правильне по суті рішення.
Вказаного не спростовує посилання в апеляційній скарзі на відсутність наразі в провадженні виконавчої служби будь-яких виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 .
Як не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги, які містять перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна ОСОБА_2 або його частини, а також зазначення того, в яких випадках таке робиться на підставі судового рішення, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки всі зазначені питання мають вирішуватися за участю сторін виконавчого провадження, яким відповідач по справі - Білоцерківський ВДВС у Білоцерківському районі Київської області - не є.
Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи суд апеляційної інстанції не встановив.
Крім того, щодо вимоги апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, то апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно ч. 2 ст. 378 ЦПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи. 
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за місцезнаходженням арештованого майна або його частини, що належало на праві власності померлому ОСОБА_2 
ОСОБА_1 , під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, клопотання про направлення справи за встановленою юрисдикцією (підсудністю) не заявляла, будь-яких доказів непідсудності даної справи Білоцерківському міськрайонному суду Київської області позивач суду не надала, а матеріали справи таких не містять.
Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана позивачем апеляційна скарга не містить.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -    
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба