справа № 523/16993/20
провадження № 22-ц/824/13206/2025
головуючий у суді І інстанції Гребенюк В.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
          16 вересня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Глухової О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року у справі за заявою позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», треті особи: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про захист прав споживачів.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року позов залишено без задоволення.
9 січня 2025 року та 27 травня 2025 року до суду від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просив суд стягнути з позивача на користь відповідача   25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою відповідача про ухвалення додаткового рішення.
Не погоджуючись із указаною ухвалою представник ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - адвокат Шишлов О.Є. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів понесення (оплати) наданої правничої допомоги, як підстави для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу є безпідставним, необгрунтованим, та таким, що не відповідає діючому законодавству.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
В судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду та рекомендованим повідомленням.
16 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника апелянта ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - адвокат Шишлова О.Є.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази понесення (оплати) наданої правничої допомоги.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо невстановлення підстав для відшкодування відповідачеві за рахунок позивача 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стаття 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої).
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПУК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Матеріалами справи встановлено, що 9 січня 2025 року та 27 травня 2025 року до суду від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просив суд стягнути з позивача на користь відповідача 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат, стороною відповідача було надано до суду в якості доказів договір про надання правничої допомоги від 18 лютого 2019 року, укладений між АО «СТАТНІКОВ, КАТРУШИН ТА ПАРТНЕРИ» та ПАТ «Страхова компанія «АРКС»; деталізований розрахунок судових витрат пов`язаних з отриманням правової допомоги на суму 25 000 грн; додаткову угоду № 523/16993/20, до договору про надання правничої допомоги № б/н від 18 лютого 2019 року; звіт про виконану роботу; докази направлення заяви про ухвалення додаткового рішення з доказами стороні позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із матеріалів справи, 18 лютого 2019 року між АО «СТАТНІКОВ, КАТРУШИН ТА ПАРТНЕРИ» та ПАТ «Страхова компанія «АРКС» було укладено договір про надання правничої допомоги № б/н.
Порядок розрахунків між сторонами визначено у розділі 6 договору.
У пункті 6.3. договору сторони досягли згоди, що вартість послуг за договором є фіксованою та становить 16 000 грн на місяць.
Так, у пункті 6.4. договору встановлено, платежі за послуги здійснюються щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, на підставі рахунків, які надаються клієнту Об`єднанням до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги.
Відповідно до п. 6.6. на підтвердження надання послуг сторони до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, складають і підписують акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається деталізований перелік наданих послуг.
Згідно правових висновків викладених в постанові ВС/КАС від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року, у справі №152/849/21 (пр.№61-1292св22) - подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Таким чином, згідно висновків викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було подано узгоджений між сторонами об`єм наданих адвокатом послуг.
Проте, як свідчать матеріали справи, станом на день подання заяви про ухвалення додаткового рішення докази сплати відповідачем АО визначеної договором суми гонорару відсутні.
В той же час, відповідно до актуальної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19, від 7 липня 2021 року в справі №308/11679/17 (провадження № 61-2463св20) витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Таким чином є помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів оплати за надану правничу допомогу в матеріалах справи.
В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з цих підстав, оскільки судом було прийнято правильне судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Так, у ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Є усталеною судова практика Верховного Суду, який притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.
Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14 грудня 2021 року, №905/716/20 від 8 квітня 2021 року, № 916/2087/18 від 31 березня 2021 року, №922/3812/19 від 10 грудня 2020 року зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Крім того, у справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.
Отже, подання попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, проте залишається на розсуд суду, а відтак у сторони залишається і ризик не отримати відповідне відшкодування судових витрат.
Матеріалами справи встановлено, що у першій заяві (відзиві) по суті спору, поданій у січні 2021 року, відповідачем не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач неодноразово звертався до суду першої інстанції із різними заявами та клопотаннями (а.с.47-70, 138-143, 150-151, 156-157, 158, 159,193-195, 198-200, 205, 206, 220-222, 227-228 (Т.1), а.с. 1-4, 18-23, 39-41, 51-53, 56-58, 66, 75-76,89-90, 99-100, 103-104,115, 120, 127-128 (Т.2).
В той же час, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідачем було зазначено лише у відзиві на позов, поданий вже у 2024 році, тобто через майже 4 роки.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат при зверненні до суду з першою заявою по суті спору у 2021 році, а лише було заявлено у 2024 році (через майже 4 роки з часу подання позову).
В той же час, як вбачається із договору про надання правничої допомоги, укладеного між АО «СТАТНІКОВ, КАТРУШИН ТА ПАРТНЕРИ» та ПАТ «Страхова компанія «АРКС», він був укладений ще 18 лютого 2019 року, тобто ще до подання позову. Отже, відповідач був однозначно обізнаний про витрати на правову допомогу та мав усвідомлювати орієнтовний розмір таких витрат на правничу допомогу, однак такого не заявляв.
Заява позивача про ухвалення додаткового рішення взагалі не містить доводів щодо поважності причин, за яких він не мав можливості заявити про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не зобов`язаний самостійно, без зазначення про це стороною у відповідній заяві про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, відшуковувати підстави для встановлення поважності причин, за яких сторона не указала про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті додаткового рішення, а доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
		
	С.О. Журба