ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 р.	Справа № 520/25191/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., повний текст складено 07.10.25 по справі № 520/25191/25
          за позовом                           ОСОБА_1  
          до                          Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області  
          про визнання протиправним та скасування рішення
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області, в якому просить суд: визнати протиправним рішення №145 КДКА Донецької області від 13 вересня 2025 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 та скасувати рішення №145 КДКА Донецької області від 13 вересня 2025 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності як адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5819 від 24.06.2020 року, видане Радою адвокатів Донецької області на підставі рішення №5 від 12.06.2020 року; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ID-картка: НОМЕР_2 картка платника податків: НОМЕР_1 ) із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком чотири місяці три тижня.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення.
29.09.2025 позивачкою подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд постановити ухвалу про зупинення рішення №145 КДКА Донецької області від 13 вересня 2025 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності як адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5819 від 24.06.2020 року, видане Радою адвокатів Донецької області на підставі рішення №5 від 12.06.2020 року; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ID-картка: НОМЕР_2 картка платника податків: НОМЕР_1 ) із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком чотири місяці три тижня - до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/25191/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.
06.10.2025 позивачкою подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд постановити ухвалу про зупинення рішення №145 КДКА Донецької області від 13 вересня 2025 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності як адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5819 від 24.06.2020 року, видане Радою адвокатів Донецької області на підставі рішення №5 від 12.06.2020 року; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ID-картка: НОМЕР_2 картка платника податків: НОМЕР_1 ) із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком чотири місяці три тижня - до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/25191/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 та задовольнити  заяву  про забезпечення  позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на наслідки реалізації рішення №145 КДКА Донецької області від 13.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що призводить до різкого погіршення матеріального становища позивачки, оскільки вона втрачає єдине джерело доходу, що унеможливлює: утримання малолітньої дитини, забезпечення її базових потреб, включаючи харчування, одяг, ліки, навчальні матеріали; проходження повноцінного лікування, оскільки позивачка не має змоги оплатити медичні послуги, придбати необхідні препарати (а також не може лягти на стаціонар, бо не має на кого залишити дитину, чоловік військовий і, відповідно, не має змоги оплатити послуги доглядальниці за малолітньою дитиною); оплату судово-психологічної експертизи, яка є критично важливою для захисту прав позивачки у судовому процесі про стягнення моральної та матеріальної шкоди; проведення ремонту в житловому приміщенні, яке уражене чорною пліснявою та становить загрозу для здоров`я дитини; придбання продуктів харчування, засобів гігієни, побутових речей - тобто всього, що необхідне для виживання в умовах війни; допомоги військовослужбовцям, які захищають Харківський та Донецький напрямок. Також позивачка посилається на погіршення стану свого здоров`я та проходження стаціонарного лікування, що не давало змоги надати правничу допомогу, а отже і отримувати гонорар. У зв`язку з чим, позивачка змушена звертатись до кредитних установ, що істотно погіршить її фінансовий стан, якщо не буде вжито заходів забезпечення позову. Отже, позивачка вважає, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких вона звернулась до суду. Вказує, що вжиття  заходів  забезпечення  позову  шляхом  зупинення  дії  рішення  №145 КДКА Донецької області від 13.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності,  не  суперечить  меті  застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність  судового  захисту. Наголошує, що зупинення дії рішення КДКА Донецької області до вирішення даного судового спору не є вирішенням позову, а лише тимчасовим заходом, спрямованим на запобігання непоправним наслідкам. Вважає, що зазначені  позивачкою у  заяві  про забезпечення  позову  доводи  давали  суду першої інстанції  підстави  для  вжиття  заходів забезпечення  позову,  що  передбачені  статтею  151  Кодексу адміністративного  судочинства  України,  оскільки  позивачка  у  цій  справі  довела  та документально підтвердила обставини (матеріали справи містять належні та допустимі докази), які  вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди її правам та інтересам, які унеможливили  захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення по суті спору.
Відповідач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.
Позивачка в судовому засіданні підтримувала доводи поданої апеляційної скарги, просила задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.  
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачкою у заяві про забезпечення позову аргументи не дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду у цій справі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.
Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Частинами 1, 4, 5 та 6 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, заборони відповідачу вчиняти певні дії.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі №640/6840/20, яка враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №826/14951/18 та від 28.10.2020 року у справі № 140/2474/20.
Предметом оскарження у межах спірних правовідносин є рішення №145 КДКА Донецької області від 13.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5819 від 24.06.2020 року, видане Радою адвокатів Донецької області на підставі рішення №5 від 12.06.2020 року; місце реєстрації: АДРЕСА_1; ID-картка: НОМЕР_2 картка платника податків: НОМЕР_1 ) із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком чотири місяці три тижня.
В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову позивачка посилається на наслідки реалізації рішення №145 КДКА Донецької області від 13.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що призводить до різкого погіршення матеріального становища позивачки, оскільки вона втрачає єдине джерело доходу, що унеможливлює: утримання малолітньої дитини, забезпечення її базових потреб, включаючи харчування, одяг, ліки, навчальні матеріали; проходження повноцінного лікування, оскільки позивачка не має змоги оплатити медичні послуги, придбати необхідні препарати (а також не може лягти на стаціонар, бо не має на кого залишити дитину, чоловік військовий і, відповідно, не має змоги оплатити послуги доглядальниці за малолітньою дитиною); оплату судово-психологічної експертизи, яка є критично важливою для захисту прав позивачки у судовому процесі про стягнення моральної та матеріальної шкоди; проведення ремонту в житловому приміщенні, яке уражене чорною пліснявою та становить загрозу для здоров`я дитини; придбання продуктів харчування, засобів гігієни, побутових речей - тобто всього, що необхідне для виживання в умовах війни; допомоги військовослужбовцям, які захищають Харківський та Донецький напрямок. 
Також позивачка посилається на погіршення стану свого здоров`я та проходження стаціонарного лікування, що не давало змоги надати правничу допомогу, а отже і отримувати гонорар. У зв`язку з чим, позивачка змушена звертатись до кредитних установ, що істотно погіршить її фінансовий стан, якщо не буде вжито заходів забезпечення позову.
Отже, позивачка вважає, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких вона звернулась до суду.
Колегія суддів зазначає, що до позивачки застосовано захід дисциплінарного впливу, передбачений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Сам собою факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішень, які стосуються прав та інтересів заявника, та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Аналогічний висновок містяться у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №640/10883/22.
При цьому, сама лише незгода позивачки із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Колегія суддів звертає увагу, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень безумовно мають певний вплив на права та інтереси особи щодо якої вони прийняті/вчинені. Такі рішення можуть мати негативний вплив на права та обов`язки особи, тим більше якщо це рішення, прийняте уповноваженим дисциплінарним органом, спрямоване на застосування передбаченої законом спеціальної професійної відповідальності, правова природа якої обумовлена особливим статусом адвоката.
Водночас, такі обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Забезпечення позову у визначений позивачкою спосіб призводить до продовження її діяльності як адвоката на противагу спірному рішенню відповідача, який є компетентним органом щодо прийняття рішень про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.
Колегія суддів зазначає, що позивачка звернулась до суду із позовом про визнання протиправним і скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Рішення суду за такими позовами не потребують виконання, їх значення полягає у констатації факту правомірності/неправомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування.
Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
На переконання колегії суддів, надання правової оцінки оскаржуваному рішенню №145 КДКА Донецької області від 13.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності як адвоката ОСОБА_1 із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком чотири місяці три тижня має здійснюватися судом у межах процедури судового розгляду, з дотриманням усіх процесуальних гарантій учасників справи, передбачених процесуальним законом, а тому вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб фактично призводить до вирішення спору по суті.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.08.2023 у справі №600/2304/22-а, від 24.05.2023 у справі №640/10883/22.
Враховуючи вказане, застосування до адвоката  дисциплінарного стягнення у виді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк чотири місяці три тижня не є беззаперечною обставиною, наявність якої є підставою для вжиття заходів до забезпечення адміністративного позову.
За наведених обставин та враховуючи, що позивачка не навела обґрунтованих підстав для вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів статті 150 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачкою.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд  першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 по справі № 520/25191/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  10.11.2025 року