ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2025 року                                                                    
м. Київ
справа № 212/4342/23
провадження № 61-8451св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Калараша А. А., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
В червні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили: 
- позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4 ,                          ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши опікуном ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовували тим, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_3            25 листопада 2019 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і з того часу батько припинив спілкування з донькою, належним чином не брав та не бере участі у її догляді та вихованні, при цьому дитина є інвалідом. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини померла. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Протягом трьох років, не сплачує аліменти, не виявляє батьківського піклування та жодним чином не бере участі у матеріальних витратах, пов`язаних з доглядом за дитиною, у зв`язку із чим усі труднощі та матеріальні витрати покладені на позивачів - бабусю ОСОБА_1 та вітчима ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою                       від 24 жовтня 2023 року закрив провадження в частині позовних вимог                           ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням                      від 15 лютого 2024 року позов задовольнив.
Позбавив батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Роз`яснив, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Вирішив питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову місцевий суд виходив із того, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, враховуючи висловлену думку самої дитини, яка за своїм віком та               розумовим розвитком повною мірою здатна оцінити негативну поведінку свого батька та не бажає підтримувати з ним стосунки. Крім того, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати також можливості забезпечення розвитку  дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, з метою забезпечення гарантованого законом права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.  
Дніпровський апеляційний суд постановою від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                від 15 лютого 2024 року скасував та ухвалив нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради - відмовив.
Вирішив питання розподілу судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідач намагається зберегти родинні зв`язки з дочкою, налагодити спілкування та мінімізувати конфліктні ситуації в родині. Крім того, заперечення відповідача проти позову щодо позбавлення його батьківських прав свідчить про інтерес до дочки, а тому в даному випадку відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2024 року представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 2-13112/10; від 10 липня                     2019 року у справі № 648/2988/16; від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18; від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18; від 15 квітня 2021 року у справі              № 243/13191/19-ц; від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20; від 26 січня                      2022 року у справі № 203/3505/19; від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19; від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19; від 04 вересня 2019 року у справі              № 243/13191/19-ц; апеляційний суд не досліджував обставини, які викладені у висновку Органу опіки та піклування, а лише формально послався на частину 6 статті 19 СК України (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у своєму рішенні не навів жодного арґументу на спростування висновків суду першої інстанції, не зазначив у чому саме полягає незаконність цих висновків, які саме було порушено судом першої інстанції норми матеріального права та процесуального права, а також не зазначив підстави застосування наведених у оскаржуваній постанові висновків Верховного Суду та рішень ЄСПЛ.
Також апеляційний суд безпідставно не прийняв висновок Органу опіки та піклування Виконкому Покровської районної у місті ради № 657 від 18 жовтня 2023 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки. 
У судовому засіданні була допитана сама ОСОБА_4 , яка висловила своє небажання проживати з батьком на що апеляційний суд уваги не звернув та не врахував при ухваленні оскаржуваної постанови інтереси дитини.
Крім цього, заявник у касаційній скарзі звертає увагу на те, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, а навпаки у порушення статті 150 СК України свідомо не виконуває обов`язки щодо виховання та розвитку дитини.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 26 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
22 липня 2024 року цивільна справа № 212/4342/23 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 29 вересня 2025 року призначив справу до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи
22 грудня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 22 грудня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 963.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 23 квітня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 492.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2020 року.
Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 2-н/212/563/19, виданого 13 червня 2019 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_4 .
Згідно з довідкою Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вих. № 79 від 03 лютого 2022 року, ОСОБА_5 не отримувала аліменти від ОСОБА_3 за період з 19 червня 2019 року по 06 січня 2022 року за судовим наказом № 2-н/212/563/19 від 13 червня 2019 року.
24 вересня 2022 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 24 вересня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 698. Після укладення шлюбу                ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане 29 травня 2023 року Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, актовий запис № 1125.
Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 904 від 18 лютого              2022 року, складеної КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3»                       ДОР, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є інвалідом з дитинства, а саме                     з 13 листопада 2014 року (протягом 7 років та 2 місяців) з основним                                               клініко-функціональним діагнозом, який не підлягає розголошенню відповідно до законодавства, а також має супутні захворювання: спастичний церебральний параліч, плоскостопість. На 2022-2023 рік потребує медичної реабілітації, медичного спостереження інфекціоніста, ортопеда та невролога, потребує індивідуальної форми навчання, лікувального масажу, лікувальної фізкультури, ортопедичного взуття з метою часткового покращення обмеженої життєдіяльності.
ОСОБА_4 також має порушення зору, у зв`язку з чим має призначення до постійного носіння окулярів.
Згідно характеристики сім`ї ОСОБА_4 , 2013 року народження, наданої до органу опіки та піклування Криворізькою гімназією № 4, вихованням та розвитком                         ОСОБА_4 займається бабуся - ОСОБА_1 , дідусь - ОСОБА_10 , вітчим - ОСОБА_2 , які приділяють достатньо уваги дитині, постійно підтримують зв`язок з класним керівником. У дитини є все необхідне: книжки, іграшки, шкільне приладдя, засоби гігієни, окреме ліжко, дитяча кімната прибрана та чиста. Рідний батько дитини ОСОБА_3 до закладу жодного разу не з`являвся.
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради за № 657 від 18 жовтня 2023 року, виконком Покровської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ,               ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 165726, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Криворізька міська лікарня № 16» ДОР з 09 листопада 2021 року по 30 грудня 2021 року з діагнозом: коронавірусна хвороба, пневмонія двобічна абсцедуюча, атепічна форма. Виписаний на доліковування за місцем мешкання.
Згідно характеристики з місця проживання відповідача, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2004 року. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. ОСОБА_3 проживає у квартирі з матір?ю, за свідченням сусідів ОСОБА_3 працьовитий, товариський і ввічливий, в побуті доброзичливий, чуйний, бере активну участь у громадському житті будинку.
Згідно наказу № 10 ТОВ «Трисс» від 14 вересня 2023 року, укладено договір цивільно-правового характеру - про надання послуг з ОСОБА_3 з 14 вересня 2023 року по 14 жовтня 2023 року для виконання висадки пекінської капусти та забезпечення всіх агротехнічних заходів по її вирощуванню.
Згідно характеристики ТОВ «Трисс» ОСОБА_3 працює в ТОВ «Трисс» в якості робітника теплиці з березня 2023 року і по теперішній час. За цей період показав себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справлявся зі своїми посадовими обов?язками. У спілкуванні з колегами рівний, доброзичливий і привітний, з партнерами і клієнтами фірми ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером витриманий, миролюбний, сторониться конфліктних ситуацій.
В судовому засіданні в суді першої інстанції, у присутності класного керівника, педагога ОСОБА_11 та представника Органу опіки та піклування                          Бондуровської М. В. за відсутності інших учасників справи з метою уникнення                  будь-якого стороннього впливу на думку дитини, було заслухано ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що їй 10 років, вона навчається у 4 класі гімназії № 4, проживає разом з бабусею, дідусем та вітчимом. Вдома у неї є своя кімната, шведська стінка, робочий стіл, іграшки. Бабуся їй допомагає роботи уроки, готує їй смаколики, годує її. Коли в школі проходять уроки офлайн, до школи її возить на машині дідусь, або бабуся чи вітчим. Вони купують їй шкільне приладдя, гуляють з нею, возять до лікарів. Вона знає про свою хворобу, з самого дитинства вона ходить за допомогою милиць, тому що їй важко ходити, її ноги хворі і не можуть її тримати. Свого батька вона бачила давно, коли їй було десь шість років, майже його не пам`ятає. З мамою та вітчимом вони почали мешкати приблизно три роки назад, за цей час її батько декілька разів хотів та обіцяв приїхати до неї, але не приходив. Вона знає, що її батько мешкає недалеко від неї. У школу батько ніколи не приходив, її також до школи ніколи не приводив та не забирав. Коли вона хворіє, батько до неї не приходить, він ніколи її не лікував. Останній раз вона з батьком разом була на прогулянці десь чотири роки назад. Після початку війни батько їй не дзвонив, допомогу не пропонував, гроші також не давав. З останнім днем народження батько її привітав по телефону, але подарунка не дарував і не передавав. Після смерті мами, батько їй не телефонував, ніяк не підтримував, не намагався забрати її жити до себе. Вона мешкає з бабусею по матері, дідусем та вітчимом, інколи з нею спілкувалась також бабуся по батьку, але сам батько не телефонує і не спілкується з нею, останній раз батько телефонував десь рік назад, спитав як справи. Бабуся казала їй декілька разів, що батько завтра до неї прийде, вона його завжди чекала, але він кожного разу не приходив. На новий рік батько також нічого їй не дарував, ніяких смаколиків не купував і не передавав. Вона не бажає з ним спілкуватись, також вона не бажає мешкати разом з ним, бо вона свого батька не знає.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини)).
Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України).
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України).
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).
Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша та четверта статті 169 СК України).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частини друга та третя статті 171 СК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України»               від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява                                 № 2091/13).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року в справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Судова практика в цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня             2024 року в справі № 361/2014/22 (провадження № 61-9249св24)).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Стаття 263 ЦПК України визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, третя та шоста статті 367 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що немає достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача через недоведеність фактів ухилення відповідача від виховання неповнолітньої дочки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками.
Із такими висновками Верховний Суд не погоджується з огляду на таке.
Як вже зазначалося, суд має діяти в забезпечення найкращих інтересів дитини.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів, з огляду на достатність та взаємозв`язок для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.
Верховний Суд в своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що якщо відповідач не визнав позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини, ще не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Так, у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
У справі № 459/3411/18 (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (провадження № 61-10531св21)) суди вирішили позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, керуючись тим, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися, як достатня підстава для відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування (або незастосування) крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Апеляційний суд не врахував та не надав належну оцінку доводам позивача про те, що відповідач після розірвання шлюбу із матір`ю дитини взагалі не брав участі у вихованні дитини, не допомагав в її утриманні ні добровільно, ні після стягнення аліментів судом. Дитина є інвалідом дитинства та потребує особливого догляду та значних матеріальних затрат на постійне лікування і реабілітацію. Відповідач після смерті матері дитини не поцікавився як дитина пережила цю втрату, який у неї емоційний стан, жодного телефонного дзвінка та зустрічі з дитиною. ОСОБА_4 не проживала із відповідачем і він не піклувався про неї протягом останніх 5 років. Крім того, існують перешкоди у оформленні відповідних соціальних виплат для дитини з інвалідністю та належного представництва її у всіх органах та установах. 
Представник виконкому Покровської районної у місті ради Бондуровська М. В. у судовому засіданні повідомила, що особисто телефонувала відповідачу та запрошувала на засідання комісії, а також просила повідомити контакти його адвоката або передати номер її телефону. Відповідач, так і не з`являвся на засідання комісії. Також було здійснено вихід за місцем проживання відповідача, однак до квартири не вдалося попасти, згодом було здійснено ще один вихід, однак пояснення свої ОСОБА_3 надав у під`їзді. Також спеціалістами служби у справах дітей з малолітньою ОСОБА_4 була проведена відповідна профілактична бесіда, яка зазначила, що проживає разом із бабусею, дідусем та вітчимом, які приділяють їй достатньо уваги, цікавляться її успіхами у навчанні та постійно підтримують зв`язок з класним керівником. Відповідно до характеристики Криворізької гімназії № 4 рідний батько ОСОБА_3 до навчального закладу жодного разу не з`являвся. 
Довідкою Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі  Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) також підтверджено, що ОСОБА_5 не отримувала аліментів від ОСОБА_3 за період з 19 червня                   2019 року по 06 січня 2022 року за судовим наказом № 2-н/212/563/19 від 13 червня 2019 року.
Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 904 від 18 лютого               2022 року, складеної КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» ДОР, ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства з основним клініко-функціональним діагнозом, який не підлягає розголошенню відповідно до законодавства, а також має супутні захворювання. Потребує медичної реабілітації, медичного спостереження інфекціоніста, ортопеда та невролога, потребує індивідуальної форми навчання, лікувального масажу, лікувальної фізкультури, ортопедичного взуття з метою часткового покращення обмеженої життєдіяльності.
Позивач у касаційній скарзі зазначала, що відповідач у справі не надав суду жодного доказу вчинення ним дій спрямованих на спілкування з донькою та участі у її вихованні, розвитку та лікуванні. Крім того, протягом всього часу розгляду справи, відповідач не виявив бажання зустрітися з дитиною. Також ні відповідач, а ні його представник, не пояснили суду, які конкретні дії будуть вживатися ним для забезпечення найкращих інтересів доньки.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Верховний Суд зазначає, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини відповідно до її віку та зрілості. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. У кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із врахуванням її віку та можливості висловити її думку. 
На виконання зазначених норм у суді першої інстанції була заслухана думка дитини, яка повідомила, що проживає разом із бабусею, дідусем та вітчимом. За її словами всім необхідним забезпечують саме вони. Свого батька вона бачила дуже давно, майже його не пам`ятає. Знає, що він проживає десь поряд біля них, однак він ніколи не приходив до школи, не забирав її, коли вона хворіє батько ніколи до неї не приходить. Після смерті мами, батько їй не телефонував, ніяк не підтримував, не намагався забрати її жити до себе. Інколи з нею спілкувалася бабуся по батьковій лінії.
Спростувань такої поведінки з боку батька матеріали справи не місять.
Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (згідно із частиною четвертою статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
З наданого висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради за № 657 від 18 жовтня 2023 року прийнято рішення                            від 18 жовтня 2023 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав стосовно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Неврахування апеляційним судом висновку органу опіки та піклування без належного обґрунтування підстав чому не було саме взято до уваги цей висновок, колегія суддів вважає належним чином необґрунтованими, оскільки лише зазначення апеляційним судом частини шостої статті 19 СК України без належного обґрунтування не може бути підставою для встановлення фактичної відсутності будь-яких підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідач не був позбавлений права надати необхідні пояснення, які б спростовували висновки уповноваженого органу, зокрема обставини, які передбачають застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК України (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17 (провадження № 61-46449св18), від 11 грудня 2024 року в справі № 199/5456/23 (провадження № 61-12046св24)).
Отже, не можна вважати, що апеляційний суд повно та всебічно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам у справі, поведінці батька, виклав мотиви та аргументи.
У правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
У зв`язку з наведеним не можна вважати, що в оскаржуваній постанові апеляційного суду достатньою мірою викладено мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
У силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.
Суду належить розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи, що внаслідок не повного дослідження та оцінки зібраних доказів судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене апеляційний судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                        І. В. Литвиненко
 
Судді:                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                       В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                       А. А. Калараш
 
                                                                                                       Є. В. Петров