ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4919/23                Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 22-ц/818/2831/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року                                                                 м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання  Шевцової К.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Микитюк Василя Олександровича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року, у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-
в с т а н о в и в :

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила поділити спільне майно подружжя, відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 44,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності на 2/3 частини транспортного засобу «PEUGEOT 206 SW», номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 98 980,00 грн грошову компенсацію вартості 2/3 частин у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб «PEUGEOT 206 SW», номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року; визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 44,6 кв.м. (житлова площа 31,6 кв.м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини транспортного засобу PEUGEOT 206 SW, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року.
В подальшому позивачка 26.08.2024 зменшила розмір позовних вимог. З урахуванням висновка експерта №1078 за результатами проведення товарознавчої експертизи просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ; визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на іншу 1/2 частини вказаної спірної квартири; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42 155,77 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частин у праві спільної власності на транспортний засіб «Peugeot 206 SW» номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10.11.2012 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У зв`язку з повномасштабною війною позивачка з дочкою була вимушена виїхати за межі території України для збереження життя та здоров`я дочки. Станом на день подачі позовної заяви позивач з дочкою перебуває у м. Кірхентеллінсфурт Німеччина.
За час перебування подружжя у шлюбі 13.08.2020 було придбано спільне майно: двокімнатну квартиру загальною площею 44,6 кв. м (житлова площа 31,6 кв. м), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; 10.02.2022 придбано транспортний засіб PEUGEOT 206 SW, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року.
Право власності на спільне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль Peugeot 206 SW номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року зареєстровано за ОСОБА_2 .
У 2021 році у квартирі було проведено ремонтні роботи з вставлення натяжних стель в коридорі та кухні, ініціатором яких була позивачка ОСОБА_1 та які фінансувались з її заробітної плати.
Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна вартість двокімнатної квартири, загальною площею 44,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 144 135,00 грн.
Відповідно до висновку експерта №32В за результатами транспортної товарознавчої експертизи середня ринкова вартість автомобіля марки «PEUGEOT 206 SW», номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року виготовлення, на дату 25.05.2023 складає 148 470,00 грн.
 Позивачка зазначила, що з моменту одруження ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, увесь побут забезпечувала ОСОБА_1 . Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, а також жодного разу не поцікавився чи вистачає його дружині грошових коштів для утримання їх спільної дитини, не говорячи вже про переказ грошових коштів, внаслідок чого ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. При ознайомленні з матеріалами справи №643/2226/23 (про розірвання шлюбу) представником ОСОБА_1 – адвокатом Микитюком В.О. було виявлено, що 07.03.2023 ОСОБА_1 було знято з реєстрації з місця її постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 . Тобто, поки ОСОБА_1 разом із дочкою вимушено перебувають у Німеччині, чоловік – ОСОБА_2 без відома знімає її з реєстрації, а потім подає позовну заяву про розірвання шлюбу.
03.07.2023 від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , в якій він просив визнати 3/5 частини квартири АДРЕСА_2 його особистою приватною власністю; поділити спільне сумісне майно подружжя: визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; визнати за ним право власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак НОМЕР_2 зі стягненням з нього грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 32 300,00 на користь ОСОБА_1 .
В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив про те, що 10.11.2012 між ним та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу з ОСОБА_1 . Проте всю квартиру не можна вважати об`єктом спільного майна подружжя, оскільки на її придбання він витратив свої особисті кошти.
Договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_2 укладено ним з продавцем квартири 13.08.2020. Квартира придбана за 723 776,00 грн. Ця сума складалася з наступного: 441 571,20 грн – кошти, які належали особисто ОСОБА_2 від продажу напередодні придбання спірної квартири, 12.08.2020, однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова. Вказана сума його особистих коштів складає 3/5 частини від загальної вартості всієї квартири. Інша частина коштів у сумі 285 204,80 грн були спільними коштами з ОСОБА_1 . Вказана сума складає 2/5 частин від загальної вартості всієї вартості квартири. Тому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя повинно бути визнано право власності на 1/5 частину квартири за кожним. ОСОБА_1 просить відступити від рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, проти чого він категорично заперечує. Позивач не навела жодної обставини, яка мала б істотне значення для збільшення частки в спільному сумісному майні.
Крім того, відповідач заперечив щодо вартості спірного автомобіля і вказав, що позивачка ОСОБА_1 просить стягнути на її користь компенсацію вартості 2/3 частин спірного автомобіля в сумі 98 980,00 грн. Ринкова вартість автомобіля станом на 17.08.2023 складає 96 178,74 грн. 1/2 частина автомобіля складає 48 089,37 грн, яку він згоден виплатити позивачці як грошову компенсацію.
Відповідач зазначив, що не згодний з оцінкою спірного майна, оскільки вона була проведена без огляду автомобіля та квартири. Ціну позову ним визначено згідно з вартістю спірного майна, яка зазначена в договорах купівлі-продажу цього майна.
В подальшому, 27.08.2024, від позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив визнати 3/5 частини квартири АДРЕСА_2 його особистою приватною власністю; поділити спільне сумісне майно подружжя: визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; визнати за ним право власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак НОМЕР_2 з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 42 156,00 грн., яку він вніс на депозитний рахунок суду згідно доданої на підтвердження квитанції.
Позивачка з зустрічним позовом відповідача не погодилась. Наполягала на тому, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не було жодної домовленості між подружжям щодо відступлення від рівних часток подружжя. Спірна квартира була придбана у шлюбі для проживання подружжя разом із дитиною. Після придбання квартири, в ній робився ремонт за кошти ОСОБА_1 , батьками позивачки куплялися меблі в квартиру, а тому жодної думки про те, що дана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у неї не виникало. Вважають, що доводи позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом про те, що дійсна вартість автомобіля встановлюється договором купівлі-продажу (64 600,00 грн) є помилковими.
04.12.2023 від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає про то, що підтримує свої позовні вимоги, не погоджується з позицією ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в рівних частках. Зазначила, що при купівлі спірної квартири, попереднім власником зроблений ремонт, тому потреби в ремонті спірної квартири не було. Тільки згодом було зроблено ремонт в коридорі. Крім того, попередній власник відповідно до п. 3.8 договору купівлі-продажу, залишив в квартирі холодильник, тумбу під телевізор, шафу-купе в кімнаті, ліжко, всі кухонні меблі, витяжку, інші меблі було перевезено з квартири, яку він продав. Потреби у придбанні будь-яких меблів у них не було. Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», постанову Верховного Суду №711/2302/18 від 22.01.2020, зазначив, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, зазначив, що відповідачку за зустрічним позовом зняв з реєстрації в квартирі, щоб на неї не нараховувалась плата за комунальні послуги, оскільки вона не мешкає в цій квартирі, але утворилася значна заборгованість за комунальні послуги, і цю заборгованість він погашав самостійно без допомоги ОСОБА_1 , їх донька залишається зареєстрованою в спірній квартирі.
11.12.2023 від представника позивачки за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що спірна квартира набута в період шлюбу, тому відповідно до ст. 60 СК України вона є об`єктом спільної сумісної власності. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що 3/5 частин спірної квартири придбано за особисті кошти ОСОБА_2 не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами. Він не надав належних і допустимих доказів сплати 3/5 частини вартості спірної квартири власними коштами, отриманими від продажу квартири, що належала йому на праві особистої власності. Наявність у ОСОБА_2 грошових коштів від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності, не підтверджує той факт, що саме всі ці кошти були витрачені на придбання спірної квартири та у розмірі, що перевищує розмір коштів, які надані ОСОБА_1 , внаслідок чого ним не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
15.10.2024 від представника позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначили, що в п.5.5 договору купівлі квартири зазначено, що цей договір укладається за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , про що в справах нотаріуса, який посвідчує цей договір, є відповідна заява. Представник позивача стверджує, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частин транспортного засобу «Peugeot 206 SW» номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, який є спільною власністю подружжя, у сумі 42 155,77 грн, шляхом виплати з депозитного рахунку суду ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 42 156,00 грн (квитанція №3438 від 23.08.2024; платник ОСОБА_2 ; код платника 2942217119; надавач платіжних послуг платника АТ «БАНК «ГРАНТ»; отримувач ТУДСА України у Харківській області; код отримувача 26281249; надавач платіжних послуг отримувача Державна казначейська служба України; загальна сума сорок дві тисячі сто п`ятдесят шість гривень 00 копійок; призначення платежу 101*Грошова компенсація ОСОБА_1 за 1/2 частку автомобіля по справі №643/4919/23; від ОСОБА_2 ).
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 .
В іншій частині позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2167,96 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак НОМЕР_2 з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 42 156,00 грн.
Визнано 3/5 частини квартири АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 6271,10 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений при зверненні із зустрічним позовом ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3303,54 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Микитюк В.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 3/5 частини квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/5 частини квартири - змінити, та визнати за ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_2 його особистою приватною власністю, визнати за ОСОБА_1 частини квартири її особистою приватною власністю. В іншій частині рішення не оскаржується.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не є належним чином обґрунтовані, а відповідач не довів, що він при придбанні спірної квартири сплатив особисті грошові кошти.
Вказано, що наявність у ОСОБА_2 грошових коштів від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності, не підтверджує той факт, що саме ці кошти були витрачені на придбання спірної квартири. 
Звертає увагу суду, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №344/5528/22 від 18 травня 2023 року у якій було зазначено, що саме по собі посилання на те, що договір купівлі-продажу квартири, належної на праві особистої власності позивачу, був укладений в один день із договором, на підставі якого відповідач набула право власності на спірну квартиру, не є достатнім фактом сплати позивачем особистих коштів за придбану у шлюбі квартиру. 
Відповідачем не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на нього, та не доведено належними та допустимими доказами, що частина спірної квартири була придбана за його особисті кошти.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Маслова О.Г. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що судом було правильно застосовано приписи п.2, п.3 ч.1 ст.57 СК України, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Вказує, що до суду були надалі докази, що на купівлю спірної квартири 13.08.2020 року були в більшій частині витрачені його особисті кошти, а саме 441571,20 грн від продажу 12.08.2020 року квартири, яка була особистою приватною власністю.
Вважає, що суд правильно оцінив надані докази щодо придбання спірної квартири в частці 35 від її вартості за кошти, які належали відповідачу на праві особистої приватної власності від проданої ним однокімнатної квартири, тому у суду були сі підстави вважати спростованою презумпцію права спільної сумісної власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 .
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та повністю позовні вимоги ОСОБА_2 суд своє рішення мотивував наступним.
Сторони погодилися з вартістю автомобіля, визначеною судовим експертом, та з урахуванням цієї вартості автомобіля, сформулювали свої позовні вимоги та погодилися: позивач отримати компенсацію у розмірі 1/2 автомобіля, що є предметом спільної власності подружжя, а відповідач – сплатити таку компенсацію. Відповідач у відповідності до приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України, заявляючи вимогу про припинення права позивача на частку у спільному майна (транспортний засіб), вніс попередньо вартість частки майна на депозитний рахунок суду, що підтверджується копією квитанції №3438 від 23.08.2024 на суму 42 156 грн (т. 2 а.с.75). 
Отже, суд задовольняє: вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42 155,77 грн, як грошову компенсацію вартості 1/2 частин у праві спільної власності на транспортний засіб «Peugeot 206 SW» номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року; вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання за ним права власності на автомобіль «PEUGEOT-206» номерний знак НОМЕР_2 з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля у сумі 42 156,00 грн.
Посилаючись на відступ від засад рівності часток подружжя, позивач зазначає, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, а також жодного разу не поцікавився чи вистачає його дружині грошових коштів для утримання їх спільної дитини. Доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, клопотання про допит свідків позивачем не заявлено. Тому суд вважає, що позивачем підстави для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя не доведені.
Таким чином, з урахуванням приписів ч. 7 ст. 57 СК України, укладення договору купівлі спірної квартири на наступний день після продажу квартири відповідача, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачем у придбання квартири вкладено його особисті кошти, отримані від продажу квартири, що належала йому на праві особистої власності, ці кошти складають 3/5 частки від вартості придбаної квартири, то ці 3/5 частки спірної квартири є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , тому зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню. 
2/5 часток спірної квартири є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям у рівних частках, тобто визнається за позивачем та відповідачем право власності на спірну квартиру по 1/5 частки квартири за кожним.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та задоволення в повному обсязі зустрічного договору ОСОБА_2 в частині поділу квартири: визнає 3/5 частки спірної квартири особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 ; в порядку поділу 2/5 часток спірної квартири, які є спільним сумісним майном подружжя, визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку квартири, за ОСОБА_2 – 1/5 частку квартири.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Відповідно до ст. 60 СК України передбачено, що:
1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно ст. ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Згідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 10.11.2012 (т. 1 а.с.39).
У сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 17.04.2013 (т.1 а.с.28).
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20.08.2020 по 07.03.2023 (т. 1 а.с.32).
17.07.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який повинен бути укладений не пізніше 18:00 15.08.2020 (т. 1 а.с.119).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2020, укладеного між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_5 як покупцем, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погребняк Н. В., зареєстровано в реєстрі за №2252, продавець передав у приватну власність, а покупець прийняв у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.118). Квартира належить продавцю на підставі рішення суду, серія та номер: справа №2-6920/11, виданий 01.12.2011, видавник: Московський районний суд м. Харкова (п.2 договору). Продаж здійснено за 441 571,20 грн (п.3 договору). Предмет договору належить продавцю на праві приватної особистої власності (п. 6 договору).
27.07.2020 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 15.08.2020 (т. 1 а.с.120).
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.08.2020, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журба О. Л., зареєстровано в реєстрі за №796, продавець передав у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.116-117). Продаж квартири вчинено за 723 776,00 грн (п.3.1 договору). Відповідно до п. 5.5 договору договір укладається за згодою дружини покупця, ОСОБА_1 , про що в справах нотаріуса, який посвідчує цей договір, є відповідна заява.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №331234758 від 04.05.2023 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №796 від 13.08.2020 зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а.с.31).
Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна виконаного ФОП ОСОБА_7 ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 станом на 02.06.2023 становить 1 144 135,00 грн (Т. 1 а.с.9-26).
08.02.2022 між ОСОБА_2 та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» укладено договір №OLTR?204727 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Peugeot 206 SW» ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с.121) за 64 600,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № OLTR?204727/2022 від 08.02.2022 (Т. 1 а.с.122).
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-1674 від 12.05.2023 ОСОБА_2 на праві власності належить, зокрема автомобіль марки Peugeot 206 1360 (2006), кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року (т. 1 а.с.45).
Відповідно до висновку експерта № 1078 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.04.2024, виконаної на підставі ухвали суду від 16.01.2024 про призначення експертизи, ринкова вартість автомобіля Peugeot 206, державний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску становить 84 311,55 грн (т. 2 а.с.2-7).
За таких обставин, суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта № 32В від 01.06.2023 виконаного ФОП ОСОБА_8 , яким визначено середню ринкову вартість автомобіля марки Peugeot 206 SW, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року, станом на 25.05.2023 - 148 470,00 грн (т. 1 а.с.33-35); звіт №17/08/2023Р про оцінку транспортного засобу Peugeot 206 державний номер НОМЕР_2 виконаний ФОП ОСОБА_9 від 17.08.2023, яким ринкова вартість автомобіля марки Peugeot 206 SW номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 17.08.2023 визначена у сумі 96 178,74 грн (т. 1 а.с.83), як спростовані висновком судової експертизи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що спірна квартира придбана за період перебування у шлюбі, а тому відповідно до вказаної норми ст. 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відтак, підлягає поділу по 1/2 частини кожній зі сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначає не тільки факт придбання його під час шлюбу, але й спільна участь подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи припис ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд має встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності подружжя визначається з урахуванням часу набуття майна, а також джерел його набуття (коштів, за які набуте це майно).
Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю, ч. 7 ст. 57 СК України.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 17.07.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який повинен бути укладений не пізніше 18:00 15.08.2020 (т. 1 а.с.119).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2020, укладеного між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_5 як покупцем, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погребняк Н. В., зареєстровано в реєстрі за №2252, продавець передав у приватну власність, а покупець прийняв у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.118). Квартира належить продавцю на підставі рішення суду, серія та номер: справа №2-6920/11, виданий 01.12.2011, видавник: Московський районний суд м. Харкова (п.2 договору). Продаж здійснено за 441 571,20 грн (п.3 договору). Предмет договору належить продавцю на праві приватної особистої власності (п. 6 договору).
27.07.2020 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 15.08.2020 (т. 1 а.с.120).
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.08.2020, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журба О. Л., зареєстровано в реєстрі за №796, продавець передав у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.116-117). Продаж квартири вчинено за 723 776,00 грн (п.3.1 договору). Відповідно до п. 5.5 договору договір укладається за згодою дружини покупця, ОСОБА_1 , про що в справах нотаріуса, який посвідчує цей договір, є відповідна заява.
Враховуючи, що вказані договори купівлі-продажу укладені 12.08.2020 та на наступний день 13.08.2020 року, посвідчені нотаріусом, розрахунки за ними були проведені в день укладення цих договорів, тому колегія суддів вважає доведеним доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що спірна квартира АДРЕСА_2 придбана за отримані відповідачем грошові кошти від продажу 12.08.2020 року квартири АДРЕСА_3 у розмірі 441571,20 грн. 
Апеляційний суд звертає увагу, що грошові кошти у розмірі  441571,20 грн не є результатом спільної праці подружжя та є особистими коштами відповідача.
Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Як передбачено частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Так, спірна квартира АДРЕСА_2 придбана за 723776 грн. З точки зору стороннього добросовісного спостерігача, за відсутності доказів, що у подружжя були в наявності спільні грошові кошти для придбання спірної квартири, поза розумним сумнівом відповідачем були використані його особисті кошти від продажу напередодні його квартири. Позивачка у свою чергу не спростувала доводів відповідача, що він використав отримані від продажу напередодні грошові кошти. Тому з урахуванням загального принципів цивільного судочинства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновками суду, які доводами скарги не спростовані, про те, що відповідач дійсно використав свої особисті грошові кошти при придбанні спірної квартири, а тому суд обґрунтовано та відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України дійшов висновку про те, що оскільки відповідачем у придбання квартири вкладено його особисті кошти, які складають 3/5 частки від вартості придбаної квартири, то ці 3/5 частки спірної квартири є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , та задовольнив зустрічний позов в цій частині. 

Тому колегія суддів за необґрунтованістю відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вся спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності з огляду на те, що будь-яких доказів на підтвердження отримання під час перебування у шлюбі нею доходів (заробітні платі, доходи від підприємницької діяльності тощо) достатніх для купівлі квартири до суду не надано. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, який у повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін були ним перевірені та їм надана належна оцінка у оскарженому рішенні суду. Покликання позивачки на правові висновки касаційного суду є нерелевантними до обставин цієї справи.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України  залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Микитюк Василя Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Головуючий                                                                                     В.Б. Яцина

Судді колегії                                                                                 Ю.М.Мальований  

                                                                       Н.П.Пилипчук