П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/10446/24	

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

05 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського  окружного адміністративного суду з позовною заявою,  в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо обчислення розміру пенсії за віком без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2020 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за віком із застосуванням для обчислення показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2017-2020 роки, починаючи з 28.09.2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в 2014 році йому  призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У вересні 2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».  З 28 вересня 2020 року позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 рік. Позивач вважає, що оскільки вперше пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» йому призначена у 2020 році, то до його пенсії має бути застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарних роки, з яких сплачено страхові внески, що передують року звернення, тобто за 2017-2019 роки, а не попередній показник за 2014-2016 роки.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, шо пенсія позивачу обчислена з урахуванням норм пенсійного законодавства та у   випадку позивача має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а відтак застосуванню до даних правовідносин підлягає ч. 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої       переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду від пенсіонера. При цьому враховується заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в абзаці 1 частини 1 статті 40 Закону №1058, та застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, зазначає, що в даному випадку відбулось переведення з одного виду пенсії на інший, а тому відсутні законні підстави для застосування нового показника середньої заробітної плати. Крім того, апелянт наголосив, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду та норми КАС України, відповідно до яких позовні вимоги підлягають задоволенню у межах шестимісячного строку звернення до суду.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 2014 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788, як працівнику охорони здоров`я.
28 вересня 2020 року позивач звернувся із заявою про призначення/перерахунок пенсії на підставі Закону № 1058.
З 28 вересня 2020 року позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, розмір якої розраховано із застосуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.
Вважаючи протиправними дії відповідача в частині застосування для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив  того, що у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Преамбулою Закону №1058-IV закріплено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1)  пенсія за віком;  2)  пенсія  по інвалідності; 3)  пенсія  у зв`язку  з  втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види  пенсії (за віком,  по інвалідності, у зв`язку  з  втратою годувальника), призначається один із цих видів  пенсії за  її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення  з  одного виду  пенсії  на інший здійснюється  з  дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну  плату  (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення  з  одного виду  пенсії  на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні  з  одного виду  пенсії  на інший  за  бажанням особи може враховуватися заробітна  плата  (дохід)  за  періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням  показника середньої заробітної плати  (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду  пенсії.
Зазначені вище норми законодавства дають підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення  з  одного виду  пенсії,  призначеної саме  за  цим Законом, на інший. Отже,  показник середньої заробітної плати  при переведенні на інший вид  пенсії  має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення  пенсії,  передбаченої Законом №1058-ІV.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17, де зазначив, що  за  змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення  з  одного виду  пенсії  на інший здійснюється  з  дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну  плату  (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення  з  одного виду  пенсії  на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні  з  одного виду  пенсії  на інший  за  бажанням особи може враховуватися заробітна  плата  (дохід)  за  періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням  показника середньої заробітної плати  (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду  пенсії.
У справі, яка розглядається, позивачу  з  2014 року призначено  пенсію за вислугу років  відповідно до Закону №1788-ХІІ, а  за  призначенням  пенсії за віком  відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше у 2020 році.
Верховний Суд України вже аналізував подібні правовідносини і у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі  пенсії за вислугу років  відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення  пенсії,  а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати  пенсію за віком  відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення  пенсії за віком,  а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Отже, за обставинами справи має місце призначення іншого виду  пенсії за  іншим законом, а не переведення  з  одного виду на інший вид  пенсії  в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22 та від 25 березня 2025 року у справі № 380/3740/24.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується  з  висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на обчислення  пенсії за віком  відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням  показника середньої заробітної плати  (доходу) в Україні,  з  якої сплачено страхові внески,  за  три календарні роки, що передують року звернення  за  призначенням такої  пенсії,  а саме:  за  2017 - 2019 роки.
Доводи апеляційної скарги пенсійного органу в цій частині суперечать приписам чинного судочинства та сталій та послідовній правовій позиції Верховного Суду.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів наголошує на тому, що право громадян на пенсію не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Так, позовні вимоги стосуються перерахунку пенсії відповідно до Закону № 1058.
Закон № 1058 не встановлює спеціального строку звернення до суду за захистом порушеного права на отримання певного виду пенсії чи додаткової виплати за цим Законом, відтак застосуванню підлягає строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Водночас поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Верховний Суд наголошував, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Колегія суддів звертає увагу, що пенсія носить щомісячний характер (регулярні платежі), тому про порушення свого права позивач мав бути обізнаний щомісячно.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 дійшов висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від запропонованого Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав підходу до розуміння положень статті 122 КАС України у справах з питань обчислення та перерахунку пенсій.
Предметом спору є розмір нарахування пенсії за період з 28.09.2020, однак з  позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду 05.11.2024.
Враховуючи наведене, а також те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 05.11.2024 його права можуть бути захищені судом з 05.05.2024 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а не з 28.09.2020, як просив позивач та задовольнив суд першої інстанції.
Аналогічна правова позиція щодо застосування строків звернення до суду у зазначеній категорії справ викладена Верховним Судом в постанові по справі № 580/7961/24 від 25 лютого 2025 року.
Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України апеляційна скарга ГУ ПФУ в Миколаївській області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до 04 травня 2024 року включно з ухваленням постанови про залишення цих позовних вимог без розгляду. В частині задоволення позовних вимог з 05 травня 2024 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року підлягає залишенню без розгляду.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 11 листопада 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
          Керуючись ст.ст.308, 311, 315,317,321,328 КАС України, колегія суддів

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року – скасувати  в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 28 вересня 2020 року по 04 травня 2024 року включно з прийняттям в цій частині постанови про залишення без розгляду позовних вимог.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька
Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія
          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко