Справа № 930/368/25
Провадження № 22-ц/801/2190/2025
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року	Справа № 930/368/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Алєксєєнка В. М. в м. Немирів Вінницької області, дата складення повного тексту ухвали невідома,
у цивільній справі № 930/368/25 за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури Петраша Ростислава Івановича в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1  про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки,

встановив:
Короткий зміст вимог
У лютому 2025 року керівник Немирівської окружної прокуратури Петраша Р. І. в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області звернувся в суд із позовом до  ОСОБА_1  про розірвання договору оренди землі від 20.09.2012, який укладений між Немирівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби, яка знаходиться на території Немирівської міської ради з кадастровим номером: 0523089400:01:001:0386, площею 7,2636 га та зобов`язати повернути земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка немає повноважень на ведення справи.
Ухвала суду мотивована тим, що прокурор звернувся з позовом 13.02.2025, тобто лише через дев`ять днів після отримання відповіді Немирівської міської ради від 04.02.2025. Такий строк не може вважатися розумним для висновку про бездіяльність ради щодо захисту інтересів держави. Отже, прокурор не надав органу місцевого самоврядування можливості самостійно відреагувати та звернутися до суду.
Таким чином, звернення прокурора є передчасним і не відповідає вимогам ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Прокурор не може виступати альтернативним суб`єктом звернення до суду та підміняти належний орган влади. Тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позов підлягає залишенню без розгляду як поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У вересні 2025 року керівник Немирівської окружної прокуратури не погоджуючись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Стадник І. М., Міхасішин І. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано з суду першої інстанції матеріали справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 30 вересня 2025 року о 14 год. 00 хв. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що використання відповідачем земельної ділянки з порушенням її цільового призначення та умов використання земель, які є основним національним багатством, суперечить суспільним інтересам та порушує інтереси держави як гаранта дотримання принципу верховенства права.
Використання земельних ділянок є сферою суспільного інтересу, а їх незаконне використання не відповідає цьому інтересу. У даному випадку має місце порушення інтересів держави, що полягає у невиконанні користувачем покладеного обов`язку забезпечувати використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та з дотриманням вимог природоохоронного законодавства, а також у недотриманні умов договору. З огляду на це, подання прокурором позовної заяви є єдиним ефективним засобом відновлення порушених інтересів держави.
Вказує, що прокуратура вживала заходів для з`ясування причин невжиття органом місцевого самоврядування необхідних дій щодо захисту інтересів держави та виявлення підстав для представництва. З цією метою 27.01.2025 на адресу Немирівської міської ради було направлено повідомлення про порушення земельного законодавства відповідачем.
У відповіді від 04.02.2025 міська рада відмовилася від вжиття заходів щодо розірвання договору, що свідчить про свідоме невиконання покладених на неї повноважень у спірних правовідносинах. Таким чином, прокуратура обґрунтовано встановила наявність виключного випадку для представництва інтересів держави відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Скаржник зазначає, що ухвалою від 14.02.2025 місцевий суд відкрив провадження у справі та не встановив недоліків позовної заяви прокурора щодо обґрунтування підстав представництва інтересів держави, а тому без руху її не залишив.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Керівник Немирівської окружної прокуратури апеляційну скаргу підтримав та просить задовольнити повністю.
Немирівська міська рада Вінницького району Вінницької області належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, представник в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, представник – адвокат Чайка А. О. подав додаткові письмові пояснення, а також клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтував тим, що у нього призначене інше судове засідання у Сьомому апеляційному адміністративному суді.
Суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки терміни розгляду справи в апеляційному суді 30 днів для ухвали суду першої інстанції, клопотання про продовження строку розгляду справи не заявлено, з 06.10.2025 колегія суддів перебуває у відпустці.

Позиція суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення положень ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України і ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас тлумачення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України).
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17 та від 20 вересня 2018 року у справі №924/1237/17).
Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 56, 185 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 910/6144/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 наведено правові висновки, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2025 року керівник Немирівської окружної прокуратури Петраша Р. І. в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області звернувся в суд із позовом до  ОСОБА_1  про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Підставою звернення до суду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави керівник Немирівської окружної прокуратури визначив неналежне виконання Немирівською міською радою Вінницького району Вінницької області покладених на неї законом повноважень у сфері земельних правовідносин.
З метою дотримання вимог ч. 4 ст. 23 зазначеного Закону до позовної заяви прокурором долучено копію листа від 27.01.2025 (а.с. 53), адресованого Немирівській міській раді, в якому викладено виявлені прокуратурою порушення вимог чинного законодавства використання відповідачем земельної ділянки з порушенням цільового призначення та умов використання земель, як основного національного багатства, не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства прав у країні. У листі прокурор наголосив на необхідності вжиття міською радою належних заходів реагування шляхом звернення до суду з позовом про усунення допущених порушень. Крім того, було зазначено, що у разі невжиття органом заходів претензійно-позовного характеру прокуратуру слід поінформувати про таку позицію.
У відповіді від 04.02.2025 (а.с. 59) Немирівська міська рада повідомила окружну прокуратуру про відсутність наміру звертатися до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку з її використанням не за цільовим призначенням.
У подальшому, листом від 04.02.2025 (а.с. 65) керівник Немирівської окружної прокуратури поінформував Немирівську міську раду про пред`явлення прокуратурою відповідної позовної заяви в інтересах держави в особі Немирівської міської ради.
За таких обставин, керівником Немирівської окружної прокуратури було дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме повідомлено Немирівську міську раду Вінницького району Вінницької області про те, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що діями відповідача, щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку було порушено інтереси держави, які полягають у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області.
Таким чином, прокурор дотримався порядку, встановленого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Немирівська міська рада, будучи належним органом для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, жодних заходів для усунення виявлених порушень не вжила. Зокрема, до суду з позовом не звернулася та про намір здійснити такий захист окружну прокуратуру не повідомила.
Більше того, листом від 04.02.2025 № 54-504 вих-25 Немирівську міську раду було офіційно поінформовано про здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді в особі міської ради.
Суд першої інстанції не врахував дані обставини і вищезазначені вимоги процесуального закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви прокуратури без розгляду, оскільки прокуратурою не доведено підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.
В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу, що ухвалою від 14.02.2025 місцевим судом було відкрито провадження у справі, у рамках якого суд перевірив подану прокурором позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону та не виявив у ній недоліків щодо обґрунтування підстав для здійснення представництва інтересів держави. Внаслідок цього позовна заява судом не залишалася без руху, а справа розглядалася по суті.
Водночас, після того як 09.04.2025 представник відповідача подав клопотання про повернення позовної заяви прокурору, місцевий суд змінив свою процесуальну позицію, задовольнив вказане клопотання частково та постановив ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, мотивуючи це тим, що відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Апеляційний суд зазначає, що такий підхід суду першої інстанції є суперечливим: спочатку суд визнав подану прокурором заяву законною та відкрив провадження, проте згодом дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді, не зважаючи на те, що прокурор діяв у випадку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і на підставі належно документально зафіксованих обставин невжиття органом місцевого самоврядування заходів щодо усунення порушень інтересів держави.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції щодо залишення позову прокуратури без розгляду ґрунтується на формальному тлумаченні щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, яке не враховує фактичних обставин справи. Зокрема, судом не було враховано, що орган місцевого самоврядування не надав стверджувальної відповіді про вжиття заходів для усунення виявлених порушень та не мав можливості самостійно звернутися до суду для захисту інтересів держави.
Апеляційний суд зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що прокурор звернувся з позовом 13.02.2025, тобто лише через дев`ять днів після отримання відповіді Немирівської міської ради від 04.02.2025, є необґрунтованим. Дев`ятиденний строк не може вважатися «розумним» для оцінки бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо захисту інтересів держави, оскільки відповідний орган не вживав заходів щодо усунення порушень земельного законодавства та не повідомив прокуратуру про намір самостійно звернутися до суду.
Водночас прокуратура, діючи на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», здійснила всі необхідні дії, спрямовані на з`ясування обставин невжиття органом місцевого самоврядування заходів для захисту інтересів держави та на забезпечення виявлення підстав для подання позову представницького характеру. Зокрема, 27.01.2025 прокуратурою було направлено лист на адресу Немирівської міської ради з повідомленням про порушення земельного законодавства та наголошено на необхідність вжиття заходів реагування, а 04.02.2025 міська рада повідомила, що не планує звертатися до суду. У той же день прокуратура офіційно повідомила міську раду про пред`явлення позову в інтересах держави.
Таким чином, звернення прокурора з позовом не є передчасним, оскільки він діяв у межах своїх повноважень та вжитими заходами забезпечив належну процедуру для надання місцевому органу можливості захистити інтереси держави. У таких випадках прокурор виступає альтернативним суб`єктом звернення до суду та може, за наявності підстав, замінювати орган влади, який не виконує покладені на нього обов`язки.
Враховуючи викладене, дії прокурора щодо звернення до суду є правомірними та відповідають вимогам ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
З огляду на викладене, підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, для залишення позовної заяви прокуратури без розгляду, оскільки вона подана в інтересах держави особою, яка не має повноважень на ведення справи, відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у цій справі.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, підстав для розподілу судових витрат немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року скасувати, а вказану справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий                           Ю. Б. Войтко
Судді:                                                                І. В. Міхасішин
                                                                               І. М. Стадник