ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/5334/24                              Головуючий у 1-й інстанції: Верещінська І.В.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2025 року                                                                   м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Кобаля М.І., Файдюка В.В.,
за участю секретаря судового засідання          Краснової О.Р.,
представника позивача                              адвоката Нечитайло М.О.,                              

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Нечитайло Маргарити Олегівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Переродова Євгенія Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
В С Т А Н О В И В:
05 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Переродова Євгенія Андрійовича, Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 29 лютого 2024 року серії ЕНА № 1548548 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова інспектора поліції від 29 лютого 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП є протиправною, оскільки винесена з порушенням вимог матеріального та процесуального закону. Зокрема, поліцейський зупинив транспортний засіб без наявності передбачених законом підстав, чим порушив норми статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Під час перевірки документів інспектор безпідставно вимагав пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоча перевірка наявності страхового поліса віднесена до компетенції уповноважених підрозділів, а не патрульної поліції. До зупинки транспортного засобу він не порушував Правил дорожнього руху, жодних ознак правопорушення в його діях не було, а тому відсутня подія і склад адміністративного правопорушення. Інспектор не навів конкретної причини зупинки та не роз`яснив підстави перевірки страхового поліса, чим перевищив свої повноваження. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність правопорушення або умисел з боку позивача.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова інспектора поліції від 29 лютого 2024 року відповідає вимогам закону, а дії поліцейського під час зупинки транспортного засобу та притягнення позивача до адміністративної відповідальності були здійснені у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджується матеріалами справи, зокрема відеозаписом із нагрудної бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано, що позивач повідомив інспектору про відсутність у нього полісу ОСЦПВ. Цей доказ є належним, допустимим і достовірним, оскільки він безпосередньо підтверджує факт правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. Під час розгляду справи відповідачем не було порушено процедуру, передбачену КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853. Розгляд здійснювався на місці вчинення правопорушення без складання протоколу, що відповідає вимогам частин другої, четвертої статті 258 КУпАП. Безпідставними є твердження позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення та незаконності зупинки, оскільки позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність чинного страхового поліса на момент зупинки. Крім того, поліцейський мав право зупинити транспортний засіб для перевірки документів відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 та статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Нечитайло М.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, не надав належної оцінки доказам і фактично визнав законними дії інспектора поліції, який діяв із перевищенням повноважень. Наголосив, що відповідно до пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю полісів страхування може здійснюватися лише у трьох випадках - під час складання протоколу про порушення Правил дорожнього руху, оформлення ДТП або при перетині державного кордону. Отже, вимога поліцейського пред`явити страховий поліс у ситуації, яка не підпадала під ці умови, була незаконною, а тому і відмова водія показати поліс не може вважатися порушенням. Також зазначено, що інспектор безпідставно послався на норми частини сьомої статті 35 Закону «Про Національну поліцію» як на підставу зупинки автомобіля, адже жодного рішення про тимчасове обмеження чи заборону руху уповноваженими органами не ухвалювалося, а обставин, які б створювали небезпеку для дорожнього руху, не було. Відтак, підстав для зупинки транспортного засобу не існувало, а сама постанова винесена без законного приводу. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, проігнорував правову позицію в аналогічному рішенні, зокрема в постанові Київського апеляційного суду від 23 червня 2025 року у справі № 752/2627/25, де суд дійшов висновку про незаконність вимоги поліції пред`явити страховий поліс у подібних обставинах. Окремо апелянт заявив вимогу про компенсацію судових витрат, зокрема 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, підтверджених договором, ордером і квитанцією про оплату.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції підтримав рішення суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Наголосив, що постанова інспектора поліції серії ЕНА № 1548548 від 29 лютого 2024 року винесена відповідно до норм чинного законодавства, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом без чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджується матеріалами справи та поясненнями самого позивача. Відповідач зазначив, що поліцейський діяв у межах повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та Правилами дорожнього руху. Підставою для зупинки транспортного засобу було виявлення порушення пункту 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху, а подальша вимога пред`явити документи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію та страховий поліс) ґрунтувалася на пункту 2.1 і 2.4 Правил дорожнього руху. Позивач, за словами відповідача, прямо повідомив інспектора про відсутність страхового поліса, тому наявність складу адміністративного правопорушення була встановлена обґрунтовано. Підкреслив, що поліцейський роз`яснив водієві права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а провадження проведене відповідно до статей 278-280 КУпАП. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не подавав жодних клопотань чи пояснень, які могли б спростувати наявність порушення. Тому твердження апелянта про недоведеність вини є безпідставними. Крім того, послався на положення статтей 16, 37 Закону України «Про дорожній рух» та статті 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які зобов`язують водія мати при собі чинний страховий поліс і пред`являти його на вимогу працівника поліції
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторони в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2024 року інспектором 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області Переродовим Є.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1548548, відповідно до якої 29 лютого 2024 року о 09 год. 09 хв. у смт. Пісочин, шосе Полтавське, 208А ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів/без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив пункт 2.1. «ґ» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП.
Постановлено накласти штраф у сумі 425, 00 гривень.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 16 Закону № 3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).
Пунктом 1.3 Правил зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил).
В розділі 2 Правил закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 Правил на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил.
Відповідно до честини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм вбачається, що згідно з законодавством України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки, зокрема  страховий документ на транспортний засіб.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.
Матеріалами справи підтверджується, а позивачем не спростовано, що на момент його зупинки інспектором поліції у нього був відсутній чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Відеозапис із нагрудної камери поліцейського зафіксував, що позивач сам визнав відсутність поліса, не пред`явив жодного документа або електронної версії договору у візуальній формі, як це передбачено пунктом 2.1 «ґ» Правил. 
Надані пояснення позивача не містять спростування цього факту, а будь-яких доказів на підтвердження наявності дійсного поліса на момент зупинки до матеріалів справи ним не долучено. 
З позовної заяви вбачається, що позивач визнає факт своєї відмови у пред`явленні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Колегія суддів наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17.
Таким чином, сукупність доказів, зокрема постанова про адміністративне правопорушення та відеозапис, підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Щодо доводів апелянта про незаконність його зупинки на блокпості, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Перелік підстав, за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб, передбачено у частині першій статті 35 Закон № 580-VIII, відповідно до пунктів 1 і 7 якої такою підставою є: порушення водієм Правил дорожнього руху; прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про обмеження чи заборону руху.
Частиною 3 наведеної статті встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
В пункті 2 частини першої статті 32 Закону № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Частиною четвертою статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено та діє на даний час.
Згідно зі статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пунктом 7 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 (далі - Порядок № 1455).
Згідно з пунктами 2 і 3 Порядку № 1455 правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану», указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
Під терміном блокпост мається на увазі посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Відповідно до підпункту 1 пункту 20 Порядку № 1455 заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.
Пунктом 3 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456 (далі - Порядок № 1456), передбачено, що правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони У країни «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1456 право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта про незаконність його зупинки на блокпості є безпідставними, оскільки приписами чинного законодавства чітко регламентовано, що під час дії воєнного стану поліцейські, які залучені до виконання завдань з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, діють у межах спеціально наданих законом повноважень. 
Такі повноваження передбачають право зупиняти транспортні засоби, перевіряти документи водіїв, що посвідчують особу, право на керування, а також документи, необхідні для експлуатації транспортного засобу, зокрема страховий поліс.
З огляду на це, сама зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 на блокпості була здійснена у межах повноважень поліцейського, передбачених чинним законодавством, і переслідувала мету забезпечення публічної безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху в умовах воєнного стану.
Будь-яких доказів, які б свідчили про перевищення поліцейським своїх повноважень, упереджене ставлення до водія або порушення встановленої процедури перевірки документів, апелянтом не надано. 
Навпаки, матеріали справи підтверджують, що під час перевірки у водія був відсутній чинний страховий поліс, що і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.
Отже, дії поліцейського під час зупинки транспортного засобу на блокпості та перевірки документів були правомірними, а доводи апеляційної скарги в цій частині не знаходять свого підтвердження.
Доводи апелянта про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити вказані вище документи, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 524/126/17.
Стосовно тверджень апелянта про те, він мав право не пред`являти посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, то вони не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та спростовуються обов`язком водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а, від 10 вересня 2019 року у справі № 537/2324/17.
У той же час з матеріалів справи вбачається, що апелянт фактично виконав законну вимогу поліцейського та на місці зупинки пред`явив для перевірки посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 
Це свідчить про те, що він погодився з правомірністю дій поліцейського щодо перевірки документів, а його подальші твердження про незаконність таких вимог суперечать власній поведінці та матеріалам справи.
Таким чином, притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 2.4 Правил на підставі частини першої статті 126 КУпАП є правомірним.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки відсутні правові підстави для їх компенсації.
Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Нечитайло Маргарити Олегівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Файдюка В.В.