УХВАЛА
08 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 202/5220/22
провадження № 61-8074вд25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік Олени Миколаївни від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: 
- стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 
516 970,81 грн, які витребувано з незаконного володіння рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра (раніше - Індустріальний районний суд 
м. Дніпропетровська) від 20 червня 2011 року;
- стягнути з ОСОБА_2 збитки у вигляді упущеної та недоотриманої вигоди, завдані порушенням його цивільного права володіти, користуватись і розпоряджатись коштами в сумі 6 884 531,20 грн; суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 4 113 746,14 грн; 1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди;
- встановити (визначити обов`язок чи право) стягнення 1 949 289,13 грн на відшкодування спричинених збитків та шкоди з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 , які стягнуто рішенням Індустріального районного суду
м. Дніпра (раніше - Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська) від 20 червня 2011 року. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 26 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 516 970,81 грн, які стягнуто з ОСОБА_2 , інфляційні втрати 
4 509 222,61 грн, три відсотки річних 299 837,90 грн, упущену вигоду 
8 592 560,55 грн, 3 000 000,00 грн моральної шкоди і судові витрати.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 26 грудня 2023 року змінено. Стягнуто з 
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 304 000,00 грн.
04 липня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, в якій просить її скасувати в частині зміни рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 26 грудня 2023 року та зменшення розміру моральної шкоди з 3 000 000,00 грн до 2 304 000,00 грн, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 000,00 грн залишити в силі.
04 серпня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи № 202/5220/22 з суду першої інстанції.
04 серпня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Хандога В. В. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
06 серпня 2025 року ухвалою Верховного Суду поновлено представнику ОСОБА_2 - адвокату Хандозі В. В. строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Хандоги В. В. на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 05 червня 2025 року.
08 вересня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду заяву про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. з підстав недовіри судді при розгляді його касаційної скарги. Заява про відвід обґрунтована тим, що суддя під час постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Хандоги В. В. вирішила питання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року без належних доказів пропуску такого строку. Вказував, що ним 06 та 07 серпня 2025 року подано заяви, у яких він просив відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Хандоги В. В., оскільки вважав, що адвокат Хандога В. В. використав неналежний ордер для незаконної участі у судовому процесі в суді касаційної інстанції та ввів суд в оману повідомленням щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а саме про начебто збій у роботі підсистеми «Електронний суд» 26 червня 2025 року, що позбавило його можливості заповнити та подати належно оформлений ордер під час звернення з касаційною скаргою вперше в червні 2025 року. Зазначав, що  ухвала Верховного Суду від 06 серпня 2025 року оформлена «заднім числом», оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень та Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі цей процесуальний документ з`явився 26 серпня 2025 року, що, на його думку, свідчить про маніпуляцію з датою судового рішення задля залишення без уваги поданих ним заяв про недопустимість відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника 
ОСОБА_2 - адвоката Хандоги В. В.
17 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік О. М. від розгляду справи визнано необґрунтованою, передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою             статті 33 Цивільного процесуального кодексу України, іншому судді.
18 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду в складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік О. М. відмовлено. 
03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду через систему «Електронний суд» із заявою про відвід судді-доповідача Ситнік О. М. (поглибленою). Додатково цього ж дня заявник подав заяву - стислий виклад ключових обставин та правових підстав відводу. 
Заява про відвід обґрунтована тим, що:
- сам факт виникнення в сторони сумніву в безсторонності судді є достатнім для його відводу або самовідводу, інакше відмова у відводі є порушенням права на справедливий суд. Суддя Ситнік О. М. проігнорувала вимогу заяви від 05 вересня 2025 року щодо вирішення питання про самовідвід, ухвалою від 17 вересня 
2025 року стосовно себе самої визнала заяву про відвід необґрунтованою, чим усунула суддівський розсуд іншого судді, відмовилася передати матеріали заяви до Вищої ради правосуддя попри обов`язок перевірки можливих ознак дисциплінарної відповідальності щодо істотного порушення строку опублікування ухвали, датованої 06 серпня 2025 року; 
- ухвала про відкриття касаційного провадження за скаргою представника                    ОСОБА_2 - адвоката Хандоги В. В. датована 06 серпня 2025 року, однак електронними підписами суддів ухвала скріплена 21-25 серпня 2025 року, оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвалу 26 серпня 2015 року, отже, ухвала не могла існувати станом на 06 серпня 2025 року. Жоден законний механізм створення паперового рішення «заднім числом» не передбачено. Відсутність спростування розбіжностей у датах підриває довіру до ухвали як до процесуального документа, створює враження можливого зміщення дат аби уникнути розгляду заяв ОСОБА_1 від 06 та від 07 серпня 2025 року, які підлягали розгляду без будь-яких обмежень; 
- ухвали від 17, від 18 та від 22 вересня 2025 року замовчали цю ключову проблему: суд не лише не повідомив про порушення строку оприлюднення до Вищої ради правосуддя, а й не роз`яснив причини такого відтермінування. Це породжує уявлення, що факт свідомо приховано аби уникнути дисциплінарної оцінки, та формує об`єктивний сумнів у безсторонності суду; 
- ухвалами від 17 та від 18 вересня 2025 року Верховний Суд фактично підмінив критерій відводу, обмежився формальним визначенням заяви «необґрунтованою», залишивши сумніви заявника без відповіді й посиливши їх. Ухвала від 17 вересня 2025 року обмежилася деклараціями, не спростувавши цифрових фактів і не надавши обґрунтованих контраргументів; 
- клопотанням від 12 вересня 2025 року та заявою від 17 вересня 2025 року він просив Верховний Суд постановити окрему ухвалу про повідомлення Офісу Генерального прокурора України щодо обставин, які свідчать про незаконне збагачення ОСОБА_2 та фактичну легалізацію злочинних доходів. Проте ухвалами від 22 вересня 2025 року Верховний Суд повернув без розгляду клопотання представника відповідачки про зупинення виконання постанови апеляційного суду та залишив без розгляду клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали. Верховний Суд мав розглянути його клопотання про постановлення окремої ухвали незалежно від наслідків розгляду клопотання представника відповідачки. Відмова в розгляді створює обґрунтоване враження упередженості й заангажованості складу суду, що суперечить принципу об`єктивної безсторонності;
- 30 вересня 2025 року він отримав електронний лист, підписаний секретаріатом Верховного Суду, де зазначено, що лист сформовано у відповідь на пункт 8 заяви. Однак жодних запитів чи звернень, які потребували відповіді секретаріату Верховного Суду, він не подавав, у документі не зазначено, доручення якого саме судді виконується, зміст листа містить оцінку судді, про яку заявник не просив, що створює враження прихованого самозахисту складу суду та підготовки підстав для подальшої дискредитації заявника;
- в ухвалі від 22 вересня 2025 року Верховний Суд зазначив, що «заяви 
ОСОБА_1 від 06 та 07 вересня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження додаткової оцінки не потребують». Однак він таких заяв не подавав. Фактичне приписування стороні процесу документів, яких вона не подавала, створює у заявника та розумного спостерігача враження, що суд навіть не перевіряє документи заявника, відмова у задоволенні процесуальних вимог є формальною та здійснена без дослідження суті заяв, суд відмовляється перевіряти реальні документи, мотивувальна частина ухвали ґрунтується на вигаданих фактах. Подібна практика викликає сумнів у ретельності та неупередженості розгляду, об`єктивного ставлення до заявника, підриває довіру до суду та формує обґрунтоване сприйняття його заінтересованості;
- у клопотаннях № 1 і № 2 від 05 вересня 2025 року він навів обставини, що виключають касаційне провадження, однак вони залишені фактично без розгляду, в ухвалі від 22 вересня 2025 року міститься лише загальна відмова без аналізу чи спростування доводів;   
- в ухвалі від 17 вересня 2025 року відбулося «подвійне» вирішення питання про відвід судді, що виходить за межі статті 40 ЦПК України: спочатку визнано заяву про відвід необґрунтованою, а потім її передано іншому судді, який був зв`язаний попереднім висновком про необґрунтованість заяви.  Це позбавило іншого суддю свободи розсуду. Також неправильно застосовано частину третю статті 40 ЦПК України, відповідно до якої передача заява іншому судді можлива лише за наявності «наступного засідання» та з дотриманням 3-денного строку. Оскільки засідання не було призначено, заяву про відвід мав розглядати той же склад колегії суддів;
- у заяві про відвід від 05 вересня 2025 року він просив забезпечити йому право бути заслуханим під час розгляду відводу судді, однак це клопотання залишено без уваги. 
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік О. М. з підстав, пов`язаних з датою підписання ухвали про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника 
ОСОБА_2 - адвоката Хандоги В. В., залишено без розгляду. 
В іншій частині заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік О. М. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя            особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за касаційними скаргами                        ОСОБА_1 й ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Ситнік О. М. передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
07 жовтня 2025 року автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Синельникова Є. В. для розгляду заяви  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.
Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції (частини четверта статті 37 ЦПК України).
Наявність безсторонності (відсутність упередженості або необ`єктивності) відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію необхідно зазначити, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Сумніви у неупередженості судді повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях.
ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про упередженість чи необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу.
Оцінивши доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду 
Ситнік О. М. від участі у розгляді справи № 202/5220/22, вважаю, що передбачені процесуальним законом підстави для задоволення заяви відсутні, оскільки доводи заявника не свідчать про існування обставин, які б виключали участь судді Верховного СудуСитнік О. М. у розгляді цієї справи, за його касаційною скаргою та касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року. 
Доводи заявника стосуються незгоди з судовими рішеннями суду касаційної інстанції, прийнятими у цій справі за участі вказаної судді, однак такі доводи не є підставою для відводу судді Ситнік О. М. від розгляду поданих у цій справі касаційних скарг.  
Причини побоювання   ОСОБА_1 , що суддя Верховного СудуСитнік О. М. не відповідає критеріям безсторонності та неупередженості, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.
Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.
Оскільки обставини, на які посилається  ОСОБА_1 як на підставу для відводу судді, не дають підстав для обґрунтованого сумніву у неупередженості та об`єктивності судді при розгляді цієї справи, вважаю, що заява  ОСОБА_1 про відвід від участі у розгляді справи судді Верховного Суду Ситнік О. М. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік Олени Миколаївни від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року - відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                 Є. В. Синельников