ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
01 вересня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 530/949/23
провадження № 51-1717км25 
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
захисника                                                  ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 17 травня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року в кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця Російської Федерації, 
у силу ст. 89 Кримінального кодексу України
(далі - КК) не судимого, 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком від 17 травня 2024 року Котелевський районний суд Полтавської області визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
 
Вирішено питання, які стосуються: заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна; запобіжного заходу; початку строку відбування покарання (з ІНФОРМАЦІЯ_2); речових доказів у кримінальному провадженні. 
 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2025 року вирок місцевого суду залишив без змін.
 
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 08 травня 2023 року в період з 19:00 до 23:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні літньої кухні житлового господарства, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, у ході сварки з ОСОБА_8 , діючи умисно, бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_8 численних ударів долонями рук та ногами по голові, тулубу і верхній кінцівці. У результаті цього спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які за характером є прижиттєвими, оцінюються лише в сукупності й відносно живої особи, відповідають тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент їх заподіяння, а в цьому випадку - ушкодженнями, які спричинили смерть через проміжок часу. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 помер у приміщенні Комунального некомерційного підприємства «Гадяцька міська центральна лікарня» Гадяцької міської ради ІНФОРМАЦІЯ_2.
 
Дії  ОСОБА_7 місцевий суд кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу судуапеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
 
На обґрунтування доводів скарги зазначає, що місцевий суд, з яким безпідставно погодився апеляційний суд, поклав у основу вироку спотворені показання свідка ОСОБА_9 , які суперечать установленим обставинам.
 
На думку касатора, кількість завданих засудженим потерпілому ударів та їх локалізація не могли призвести до смерті останнього, чого безпідставно не взяли до уваги суди обох інстанцій.
 
Стверджує, що суди не проаналізували належним чином того, що потерпілий, ураховуючи його спосіб життя та коло спілкування, міг отримати смертельні ушкодження, за інших обставин і від інших осіб.
 
Автор скарги зазначає, що суди проігнорували показання експерта, надані в судовому засіданні, про те, що показання свідка ОСОБА_9 і засудженого хоча і відповідають виявленим тілесним ушкодженням щодо способу, локалізації та механізму утворення, однак не відповідають кількості завданих ударів.
 
Наполягає, що місцевий суд за наявності суперечностей, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення комісійної експертизи, а апеляційний суд - і в повторному дослідженні доказів та допиті свідків, у тому числі ОСОБА_9 , що, на думку захисника, є порушенням вимог статей 23, 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)
 
Уважає, що відсутність на вилучених у засудженого речах слідів злочину та наявність у свідка ОСОБА_10 грошових коштів, належних потерпілому, підтверджує непричетність ОСОБА_7 до вчиненого, що у свою чергу залишилося без належної уваги судів як першої, так і апеляційної інстанцій.

Позиції учасників судового провадження
 
У судовому засіданні захисник підтримав свою касаційну скаргу.
 
Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника.
 
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, проте в судове засідання вони не з`явилися, клопотань або заяв про відкладення розгляду кримінального провадження не подавали.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є, зокрема, порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
 
Як визначено ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є в тому числі незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
 
Приписами ч. 2 ст. 433 КПК установлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Доводи захисника зводяться до оспорювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК, щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду обставинам справи, невмотивованості рішень судів попередніх інстанцій, і, на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.
 
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить з установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.
 
Касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як про це порушує питання в касаційній скарзі захисник.
 
Натомість зазначені стороною захисту доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який встановив доведеним винуватість засудженого у вчиненні злочину та юридичну кваліфікацію його дій.
 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Водночас положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Оцінка доказів, як визначено ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.
 
Згідно з положеннями ст. 91 КПКу кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його скоєння.
 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження, касаційний суд установив, що апеляційний суд свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зробив із дотриманням вимог гл. 2 КПК, а також статей 94, 370, 374 цього Кодексу. 
 
Так, суд апеляційної інстанції, заслухавши думку засудженого ОСОБА_7 , його захисника, зваживши на доводи апеляційних скарг сторони захисту, зробив висновок, що доводи цих скарг є безпідставними, а докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, є достатніми для визнання останнього винуватим у вчиненні вказаного злочину.
 
На спростування доводів сторони захисту, обґрунтовуючи винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд зважив на:
 
·       висновок експерта від 11 червня 2023 року № 36, відповідно до якого ОСОБА_8 завдано 5 груп тілесних ушкоджень, серед яких переломи ребер, численні гематоми, садна. Смерть ОСОБА_8 настала від тяжких тілесних ушкоджень у виді тупої черепно-мозкової травми. При цьому експертом виключено можливість отримання таких ушкоджень від самостійного неодноразового падіння ОСОБА_8 із висоти власного зросту з прискоренням чи без такого на тверду поверхню та виступаючі тверді предмети на твердій поверхні. Крім того експертом зазначено, що 1-4 група ушкоджень, до яких входить тупа черепно-мозкова травма, могли утворитись в строк 08 травня 2023 року;
·       показання експерта, який підтвердив висновки зроблені у експертизах № 36, 105, 106. Крім того, уточнив, що у висновку експерта від 11 червня 2023 року № 36 допущено описку про те, що потерпілий після отримання тілесних ушкоджень першої групи міг певний проміжок часу здійснювати будь-які активні дії (самостійно пересуватися тощо), оскільки для такого роду травми характерна втрата свідомості, то потерпілий не міг здійснювати зазначені дії;
показання свідків:
·       ОСОБА_9 , який суду пояснив, що дійсно 08 травня 2023 року у нього перебував потерпілий, він спав на підлозі, пізніше прийшов ОСОБА_7 , між ними почалась сварка. У ході сварки ОСОБА_7 завдав численних ударів руками та ногами лежачому на підлозі ОСОБА_8 , після чого потерпілий почав хрипіти, на його обличчі з`явилася кров. Після цього свідок та засуджений випили алкогольних напоїв і останній пішов, а потерпілий залишився лежати на підлозі. ОСОБА_10 у цей час спав на ліжку поруч. ОСОБА_9 суду повідомив, що до сварки з ОСОБА_7 у ОСОБА_8 видимих тілесних ушкоджень не було, ніхто інший ОСОБА_8 не бив. 09 травня 2023 року він думав, що ОСОБА_8 спить. 10 травня 2023 року знову прийшов ОСОБА_7 витяг ОСОБА_8 з кухні надвір, прийшов знайомий ОСОБА_11 він же і викликав швидку медичну допомогу;
·       ОСОБА_10 , який показав, що жив у ОСОБА_9 , 07 травня 2023 року до останнього прийшов ОСОБА_8 , вони разом вживали алкогольні напої, після чого 08 травня 2023 року ОСОБА_10 і ОСОБА_8 лягли спати, останній на підлозі, пізніше ОСОБА_10 прокинувся від шуму сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Вранці наступного дня, коли він прокинувся, ОСОБА_8 лежав на підлозі, він до нього не підходив, думав що той спить, пішов до річки, повернувся після обіду, ОСОБА_8 так і лежав на підлозі, замотаний у ковдрі;
·       ОСОБА_11 який показав, що 10 травня 2023 року він зайшов до ОСОБА_9 , потерпілий лежав на подвір`я, він бачив на голові останнього ушкодження, викликав швидку.
 
Також суд апеляційної інстанції взяв до уваги фактичні дані протоколів слідчих експериментів:
·       від ІНФОРМАЦІЯ_2 за участю засудженого ОСОБА_7 , який на місці події відтворив обставини завдання ударів ногами і руками потерпілому, який лежав на підлозі;
·       від 12 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_9 , який на місці події відтворив обставини завдання ударів засудженим лежачому на підлозі потерпілому ногами і руками, у тому числі у ділянку голови, після чого ОСОБА_8 почав хрипіти, на його обличчі з`явилася кров.
 
Крім того, суд апеляційної інстанції проаналізував і зважив на додаткові висновки експерта від 09 червня 2023 року № 105 та № 106 за результатами аналізу проведених зі свідком ОСОБА_9 та засудженим ОСОБА_7 слідчих експериментів у аспекті способу, механізму, характеру, локалізації та кількості нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Відповідно до цих експертиз, обставини, які були відтворені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, в цілому не протирічать об`єктивним судово-медичним даним щодо способу нанесення, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , але не відповідають кількості травматичних дій.
 
Тож, апеляційний суд, вирішуючи питання стосовно винуватості ОСОБА_7 обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, заподіяні саме ним.
 
Цей суд оцінив у сукупності усі докази у справі та дійшов логічного і обґрунтованого висновку, що до моменту вчинення злочину ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не мав. У ході конфлікту ОСОБА_7 наніс йому численну кількість ударів у різні частини тіла, зокрема, голову, внаслідок чого ОСОБА_8 було спричинено комплекс тілесних ушкоджень, у тому числі тяжких, внаслідок однієї події. У проміжок часу з 07 травня 2023 року й включно до госпіталізації ОСОБА_8 йому, крім ОСОБА_7 , інші особи тілесних ушкоджень не завдавали, увесь цей час він перебував на території домоволодіння ОСОБА_9 (лежав на підлозі, вкритий ковдрою). Більше того, відповідно до висновку експерта від 11 червня 2023 року № 36 та показань експерта, наданих безпосередньо суду, після отримання тілесних ушкоджень першої групи (тупої черепно-мозкової травми з крововиливами й набряком головного мозку), які й були причиною смерті ОСОБА_8 , останній не міг певний проміжок часу здійснювати будь-які активні дії (самостійно пересуватися тощо), оскільки для такого роду травми характерна втрата свідомості. Також згідно з цим висновком експертизи виключається можливість утворення комплексу виявлених у ОСОБА_8 тілесних унаслідок самостійного неодноразового падіння ОСОБА_8 із висоти власного зросту на тверду поверхню та виступаючі тверді предмети на твердій поверхні.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
 
Тож, виходячи із указаного вище, доводи захисника, які також були предметом перевірки апеляційного суду, про можливість отримання потерпілим ушкоджень у інший спосіб за інших обставин є неспроможними. А ураховуючи висновок експерта № 36, необґрунтованими є і доводи адвоката про необхідність з`ясування питання настання смерті потерпілого у наслідок хронічних хвороб, оскільки, згідно з цим висновком, смерть настала від тупої черепно-мозкової травми.
 
Крім того, як убачається з матеріалів справи, клопотання захисника про призначення комісійної експертизи було предметом розгляду як місцевого так і апеляційного суду, за результатами розгляду якого суди постановили вмотивоване та обґрунтоване рішення.
 
Ураховуючи наведене та висновки надані експертом у експертизі № 36, наявність додаткових висновків експерта № 105 та 106, його показання, надані суду безпосередньо, в ході чого він уточнив допущену описку у висновку експерта № 36, зважаючи на приписи частин 1, 2 ст. 332 КПК, де зазначено, що за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексусуд має право, а не обов`язок своєю ухвалою доручити проведення експертизи, колегія суддів касаційного суду доходить висновку про відсутність порушень, допущених судами обох інстанцій під час вирішення цього питання.
 
Так само предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції було клопотання адвоката про допит певних осіб у якості свідків, за результатами розгляду якого, не вбачаючи належного обґрунтування в допиті таких осіб, суди постановили вмотивоване та обґрунтоване рішення.
 
Суд уважає неспроможними доводи захисника про те, що апеляційний суд безпідставно повторно не допитав свідків, не дослідив доказів, чим не дотримався приписів статей 23, 94 КПК.
 
Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, є обов`язковим для апеляційного суду лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповно або з порушеннями. Таких обставин апеляційний суд не встановив.
 
Що стосується доводів автора скарги про спотворення судом показань свідка ОСОБА_9 , у частині кількості та локалізації ударів, колегія суддів встановила наступне.
 
З технічного запису судового засідання та додатку до протоколу слідчого експерименту із записом названої слідчої дії, де свідок ОСОБА_9 відтворив обставини події, локалізацію ударів та їх кількість, видно, що свідок безсумнівно показав, як засуджений дійсно наносив удари потерпілому, який лежав на підлозі, ці удари не були одиничними, наносилися як руками так і ногами, у ділянку тулуба та голови, однак свідок не зміг безсумнівно вказати точну локалізацію удару завданого у голову потерпілого, тобто чи це був ніс, чи підборіддя чи інше, однак впевнено повідомив та показав, що такі удари наносились.
 
З додаткових експертиз № 105 та № 106 видно, що події відтворені свідком та засудженим під час проведення слідчого експерименту в цілому не протирічать об`єктивним судово-медичним даним щодо способу нанесення, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , однак не відповідають кількості травматичних дій.
 
Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо кількості травматичних дій, завданих засудженим потерпілому, а саме, що свідок демонстрував орієнтовну кількість завданих ударів і на момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, що мало вплив на сприйняття ним точної кількості спричинених ОСОБА_7 травмуючих впливів ОСОБА_8 .
 
Тож, ураховуючи показання ОСОБА_9 надані суду, фактичні дані слідчого експерименту за його участю, висновки експерта № 105, 106 та 36, правову кваліфікацію дій засудженого, Суд не вбачає суттєвих протиріч або спотворень показань свідка, як про це зазначає касатор.
 
Варто уваги, що з показань усіх свідків у справі та самого засудженого не вбачається інших осіб, які б могли завдати ударів потерпілому в період з 08 по 10 травня 2023 року.
 
Щодо доводів захисника про те, що відсутність на вилучених у засудженого речах слідів злочину свідчить про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
 
Як убачається із матеріалів справи, у тому числі висновків експерта про спричинені ушкодження та про їх характер, механізм утворення, локалізацію, показань засудженого та свідків, у момент завдання ударів потерпілому він знаходився на підлозі, одягнутий в одежу, тож відсутність слідів злочину на взутті та верхньому одязі засудженого є логічними і не викликають сумнівів щодо винуватості ОСОБА_7 .
 
Підсумовуючи, колегія суддів Верховного Суду встановила, що в основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
 
В ході апеляційного розгляду колегією суддів цього суду не встановлено обставин, які б вказували на неповноту чи суперечливість наданих учасниками провадження показань, чи розбіжностей у висновках експертів.
 
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, дотримуючись положень статей 370, 419 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами як захисника, так і засудженого, перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них відповіді, зазначивши в ухвалі обґрунтування своїх висновків.
 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду апеляційної інстанції, касаційна скарга захисника не містить.
 
Підстав уважати прийняті судами попередніх інстанцій рішення незаконними чи необґрунтованими Суд касаційної інстанції не має.
 
У касаційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду. Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено, колегія суддів уважає за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення Котелевського районного суду Полтавської області та Полтавського апеляційного суду - без зміни.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 17 травня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року в кримінальномупровадженні стосовно  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                       ОСОБА_3