ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року	Львів	Справа № 460/8822/24 пров. № А/857/5753/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                             Глушка І.В.
суддів:                                                                 Довгої О.І., Запотічного І.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року, ухвалене суддею Гудима Н.С. у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 460/8822/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-
                                                    ВСТАНОВИВ:
08 серпня 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 26.04.2024 №172450007900 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язати призначити пенсію відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12 березня 2024 року. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права через те, що судом допущено неповне з`ясування обставин, які мають значення у справі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі вказує, що позивачем не підтверджено факт проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 4 роки, відтак право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у останнього відсутнє. Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо можливості зарахування періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 протягом 4 років виключно на підставі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи. Наголошує, що факт проживання особи повинен засвідчуватись виключно довідкою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Наявність лише посвідчення не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Покликаючись на постанову Верховного Суду від 19.09.2019 у справі 556/1172/17, зазначає, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою у такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Також апеляціна скарга містить доводи про врахування судом доказів, які не були предметом дослідження пенсійним органом при розгляді питання наявності у позивача права на призначення пенсії на заявлених умовах, а саме письмових заяв сусідів та акту встановлення факту проживання №921 від 29.07.2024.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 18.05.1993 має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 (а.с.9).
12.03.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
26.04.2024 пенсійний орган прийняв рішення №172450007900 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного періоду проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 4 роки.
У цьому рішенні зазначено, що вік заявника становить 55 років, обрахований пенсійним органом страховий стаж становить 27 років 0 місяців 4 дні.
Згідно з довідкою про проживання Березнівської міської ради від 24.04.2024 №616, що видана за підсумком акту перевірки факту проживання в забрудненій зоні від 09.04.2024 №1700-1102-1/2034 та згідно з архівною довідкою від 22.02.2024 №435/04-02 про роботу на Березнівському заводі радіоелектроапаратури, період проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 4 місяці 24 дні, а саме проживання: з 26.04.1986 по 10.12.1987, з 20.11.1989 по 15.01.1990 в с.Городище Березнівського району Рівненської області, роботи з 16.05.1991 по 31.12.1992 в м.Березне Рівненської області. Довідку про проживання від 08.02.2024 №275, видану Березнівською міською радою, вважати недійсною, оскільки актом перевірки виявлені розбіжності в періодах проживання заявника в забрудненій зоні.
ОСОБА_1 , вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-XIIособам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом другим частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною третьою статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення з моменту аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі ЧАЕС) до 01.01.1993 протягом не менше чотирьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина третя статті 65 Закону №796-XII).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (далі - Порядок №501), який діяв на момент видачі позивачу посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до пункту 2 цього ж Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ.
Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 (чинним на момент видачі посвідчення) передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
На підставі зазначеного слід прийти до висновку, що питання проживання позивачем не менше 4 років у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні їй статусу потерпілої особи. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі посвідчення.
Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідченням, яке є чинним (а.с.9).
Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи до суду надано не було.
Серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі №569/7589/17 (№14-560цс18) зазначалось: «Право на пенсію відповідно доЗакону №796-XIIмають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З урахуванням наведеного суд першої дійшов правильного висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.
Відтак, твердження відповідача про те, позивач прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Досліджуючи питання наявності у позивача права на зменшення пенсійного віку на 2 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.90 КАС України).
Судом першої інстанції слушно вказано на те, що факт проживання та роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю прослідковується із додатково поданих документів.
Зі змісту довідки від 08.02.2024 №275, виданої Старостинським округом №7 Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області вбачається, що позивач дійсно з дня народження по 10.12.1987 та з 20.11.1989 по 24.10.2018 був зареєстрований та проживав в с.Городище Березнівського району Рівненської області.
Поряд з цим, у висновку акту перевірки відповідності первинних документів змісту довідки про факт проживання, наданої для призначення (перерахунку) пенсії від 09.04.2024 №1700-1102-1/2034, зазначено, що в результаті проведеної перевірки первинних документів (погосподарські книги за 1986-2023 роки) встановлено, що мають записи про реєстрацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Городище Березнівського району Рівненської області з 01.04.1986 по 10.12.1987, з 20.11.1989 по січень 1990 року (без дати) та з 30.07.2001 по 24.10.2018, що не відповідає даним довідки від 08.02.2024 №275. Крім того, є запис про навчання в Соснове СПТУ, однак дати вибуття-прибуття немає. Рекомендовано: старостинському округу №7 (с.Городище) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області видати нову довідку з відміткою, що раніше виданий документ вважати недійсним.
У зв`язку з цим, Старостинським округом №7 Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області 24.04.2024 було видано нову довідку за №616, згідно з якою, позивач дійсно з дня народження по 10.12.1987, з 20.11.1989 по січень 1990 року та з 30.07.2001 по 24.10.2018 був зареєстрований та постійно проживав в с.Городище Березнівського району Рівненської області, яке до 01.01.2015 було включене в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV зона).
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с.Городище Сарненського (колишнього Березнівського) району Рівненської області до 01.01.2015 належало до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Щодо покликань скаржника про врахування доказів, які не досліджувались пенсійним органом при винесенні спірного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції вказано на те, що до матеріалів позову позивачем додано також акт про встановлення факту проживання від 29.07.2024 №921 щодо проживання останнього в 1990 і 1991 роках в селі Городище Березнівського району Рівненської області. Водночас враховано, що такий акт до заяви про призначення пенсії позивачем не надавався, при прийнятті оскаржуваного рішення органом Пенсійного фонду України не досліджувався, а тому суд першої інстанції правильно виснував про відсутність правових підстав для надання оцінки змісту такого доказу.
Щодо права позивача на призначення пенсії на заявлених умовах, а саме із зменшенням пенсійного віку на 5 років, суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідженню судом підлягають обставини дотримання позивачем умов щодо віку, періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, наявності достатнього страхового стажу.
Згідно позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 08.06.2022 у справі №380/7535/21 для правильного вирішення спору судам насамперед слід встановити кількість років проживання позивачем в зоні поселеного радіоекологічного контролю в цілому.
Попри наведене, матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на зниження пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-ІV, за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 (дата аварії на Чорнобильській АЕС) по 10.12.1987, з 20.11.1989 по січень 1990 року, з 30.07.2001 по 01.01.2015 - більше 15 років.
Оскільки наявними матеріалах справи доказами підтверджується і постійне проживання або постійна робота позивача з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні посиленого радіологічного контролю матеріали справи, позивач має право на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.
За таких обставин, у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватися у порядку 1 рік за 3 роки проживання, роботи та із застосуванням початкової величини 2 роки, але не більше 5 років.
На момент досягнення позивачем 55 років стаття 26 Закону № 1058-IV передбачала право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, що може бути зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу
Пенсійним органом не заперечується наявність у позивача необхідного страхового стажу. Необхідного пенсійного віку (55 років) позивач досягнув 07.03.2024, із заявою про призначення пенсії останній звернувся 12.03.2024.
Наведені обставини враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26.04.2024 №172450007900 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та визначення цьому ж пенсійному органу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача на належне пенсійне забезпечення дії.
Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Оцінюючи доводи апеляційного скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України
Відповідно до статті 263, пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                    ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі № 460/8822/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний