ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2025 року                                                                     
м. Київ
справа № 2-191/11
провадження № 61-17336св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В., 
суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В., 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», 
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 19 грудня 2023 року під головуванням судді Дулебка Н. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П. за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони стягувача у виконавчих листах, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 2-191/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6   про стягнення заборгованості за договорами кредиту,

ВСТАНОВИВ
Короткий зміст заяви 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулося до суду з заявою, з урахуванням уточненої заяви, просило: 
- замінити сторону стягувача ПАТ «Фідобанк» її правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 900 098,10 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду в розмірі 1 820 грн; 
- замінити сторону стягувача ПАТ «Фідобанк» її правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому листі № 2-191/11, виданому 03 серпня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 900 098,10 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду в розмірі 1 820 грн; 
- поновити ТОВ «Консалт Солюшенс» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 900 098,10 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду в розмірі 1 820 грн, щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
- видати ТОВ «Консалт Солюшенс» дублікати виконавчих листів № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,                          ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 900 098,10 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду в розмірі 1 820 грн, щодо боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Заяву обґрунтовувало тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова                    від 10 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ВАТ «Ерсте Банк» 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати в розмірі 1 820 грн. 
На виконання вищезазначеного рішення суду Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчі листи № 2-191/11. 
В подальшому замінено сторону стягувача з ВАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк».
03 лютого 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» та ПАТ «Фідобанк» уклали договір про відступлення прав вимоги № GL1N019277_205/1, посвідчений приватним нотаріусом Толочко Я. М. та зареєстрований в реєстрі за № 28, за умовами якого ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Заявник вважав, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначав, що набуло статусу стягувача у виконавчих листах на стадії виконання рішення суду з відповідним обсягом прав у виконавчих провадженнях, оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 2-191/11, виданих Сихівським районним судом м. Львова, які зможе реалізувати лише у статусі стягувача у виконавчому провадженні. Вказув, що заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. 
Строк пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-191/11, виданих Сихівським районним судом м. Львова, не сплив, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року поновлено ПАТ «Фідобанк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-191/11, боржниками у яких є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а тому такий сплив 19 жовтня 2023 року. 
На думку заявника наявні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки протягом двох років ним вчинялися дії, направлені на примусове виконання рішення суду, а саме, ним було подано заяви про заміну сторони виконавчого провадження, заміну сторони у виконавчих листах, видачу дублікатів виконавчих листів, а також пред`являлися дублікати виконавчих листів до виконання, однак усі судові рішення щодо вирішення вищезазначених питань оскаржувалися боржниками, відтак вважав, що строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання пропущено з поважних причин. 
Крім того, 18 листопада 2022 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернуто стягувачу ТОВ «Консалт Солюшенс» виконавчий лист № 2-191/11 про стягнення з                 ОСОБА_6 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі                                                7 191 693,81 грн, відтак строк пред`явлення цього виконавчого листа спливає                        18 листопада 2025 року. Просить врахувати, що згідно з повідомленнями Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчі листи № 2-191/11, видані Сихівським районним судом м. Львова, повернуто стягувачу ПАТ «Фідобанк», однак за результатами проведеної інвентаризації документів банку оригіналів виконавчих листів не виявлено, що, на його думку, свідчить про їх втрату. Крім того, у нього відсутні і дублікати виконавчих листів, оскільки вони були визнані такими, що не підлягають виконанню.
Наголошував, що обов`язковість судового рішення є основною засадою судочинства, однак боржниками рішення суду не виконано.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Сихівський районний суд м. Львова ухвалою від 19 грудня 2023 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» задовольнив частково.
Замінив стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судових витрат, щодо боржників: 
- ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ); 
- ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ); 
- ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ); 
- ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ); 
- ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).
Замінив стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому листі № 2-191/11, виданому 03 серпня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судових витрат, щодо боржника                      ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ).
У задоволенні інших вимог заяви відмовив.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви місцевий суд виходив із того, що з 03 лютого 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,                ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обсяг такого правонаступництва не оспорюється, законна сила судового рішення поширюється на правонаступників усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю, перешкод для звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» з такою заявою не встановлено.
Крім того, у цій справі замість втрачених виконавчих листів вже видано дублікати виконавчих листів, які не є втраченими, а визнані такими, що не підлягають виконанню. При цьому, ЦПК України не передбачено можливості повторної видачі дубліката виконавчого листа у випадку не втрати, а визнання раніше виданого дубліката виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Львівський апеляційний суд постановою від 09 грудня 2024 року в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Консалт Солюшенс» відмовив.
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнив.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2023 року в частині задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судових витрат, щодо боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та заміну стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому листі                      № 2-191/11, виданому 03 серпня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судових витрат, щодо боржника ОСОБА_6 відмовив.
В іншій частині ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня                         2023 року залишив без змін.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в задоволеній частині заяви та відмовляючи у цій частині, апеляційний суд виходив з того, що постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року скасовано судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, якими задоволено заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» та замінено сторону стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів № 2-191/11, виданих Сихівським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 7 191 693,81 грн боргу за кредитним договором та судових витрат, та ухвалено нове судове рішення про відмову ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні (стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Консалт Солюшенс»).
Відтак, постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року надання ТОВ «Консалт Солюшенс» статусу сторони (стягувача) у виконавчому провадженні визнано неправомірним і ТОВ «Консалт Солюшенс» по даний час такого статусу не має, а тому станом на дату звернення із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів не мало та не має статусу стягувача ні в розумінні ЦПК України, ні в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не відбулося процесуального правонаступництва у справі № 2-191/11.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2024 року ТОВ «Консалт Солюшенс» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 19 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду                  від 09 грудня 2024 року у вказаній справі, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» та постановити нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача у виконавчих листах № 2-191/11 від 19 липня 2017 року та видачу дублікатів виконавчих документів задовольнити. 
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що у квітні 2021 року заявник звертався до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні на підставі частини першої статті 442 ЦПК України, а в жовтні 2023 року з заявою про заміну стягувача у виконавчих документах на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.
Станом на день подачі заявником заяви про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчих листів (05 жовтня 2023 року) строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання, який був поновлений постановою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, не був пропущений.
Висновки апеляційного суду щодо строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання зводяться до переоцінки обставин, які встановлені у постанові Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року та не мають жодного правового значення для вирішення справи, оскільки вказана постанова набрала законної сили.
Крім того, у відділі державної виконавчої служби, у попереднього стягувача - ПАТ «Фідобанк» та у нового кредитора ТОВ «Консалт Солюшенс» відсутні оригінали зазначених виконавчих документів.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 зазначено, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 травня 2022 року у цій справі, яка набрала законної сили та не скасована, встановлено факт втрати листів № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року та відсутність їх в органах державної виконавчої служби, у ТОВ «Консалт Солюшенс» та ПАТ «Фідобанк».
В подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року дублікати виконавчих листів від 19 липня 2017 року, видані Сихівським районним судом м. Львова 02 серпня 2022 року, визнано такими, що не підлягають виконанню. При цьому, апеляційний суд визнав помилковими саме дублікати виконавчих листів, виданих 02 серпня 2022 року, а не оригінали виконавчих документів, які втрачені.
Разом з тим, дублікат виконавчого листа повинен видаватися судом з ідентичним до оригіналу змістом. Тому висновки апеляційного суду щодо необхідності зазначення ТОВ «Консалт Солюшенс» стягувачем в дублікаті виконавчого листа не відповідають дійсності.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2025 року представник ОСОБА_5 - адвокат Шегинський Р. А., через підсистему «Електронний Суд» направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Зазначав, що станом на дату звернення з заявою про видачу дублікату виконавчого документа ТОВ «Консалт Солюшенс» не має статусу стягувача ні в розумінні ЦПК України, ні в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не відбулося процесуального правонаступництва ТОВ «Консалт Солюшенс» у цій справі.
У виконавчих листах (дублікатах), які видані Сихівським районним судом м. Львова 02 серпня 2022 року, які були визнані такими, що не підлягають виконанню, та які видані у липні 2017 року, стягувачем зазначено ПАТ «Фідобанк».
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Сихівського районного суду м. Львова.
11 лютого 2025 року цивільна справа № 2-191/11 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 07 серпня 2025 року призначив справу до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Сихівський районний суд м. Львова рішенням від 10 лютого 2012 року задовольнив позов ПАТ «Ерсте Банк» та стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ВАТ «Ерсте Банк» 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також стягнув судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду у розмірі 1 820 грн.
На виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова 03 серпня 2012 року видані виконавчі листи.
Сихівський районний суд м. Львова ухвалою від 21 березня 2014 року замінив сторону стягувача з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк» у виконавчих листах 
№ 2-191/11, виданих цим же судом 03 серпня 2012 року.
Сихівський районний суд м. Львова додатковим рішенням від 29 березня 2016 року виклав абзац другий резолютивної частини рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2012 року у справі № 2-191/11 у наступній редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» 900 098,10 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день постановлення рішення 7 191 693,81 гривень заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду у розмірі 1 820 гривень».
27 квітня 2017 року виконавчі листи, видані 03 серпня 2012 року у справі № 2-191/11, стягувач ПАТ «Фідобанк» щодо боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повернуті виконавцем стягувачу - ПАТ «Фідобанк» на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
17 липня 2017 року ПАТ «Фідобанк» звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з заявою про видачу виконавчих листів на виконання додаткового рішення суду від 29 березня 2016 року, які були видані 19 липня 2017 року.
Зазначені виконавчі листи було пред`явлено ПАТ «Фідобанк» до виконання в серпні 2019 року та повернуто ПАТ «Фідобанк» Сихівським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області 09 вересня 2019 року без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском стягувачем встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Львівський апеляційний суд постановою від 19 жовтня 2020 року поновив ПАТ «Фідобанк» пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 2-191/11.
ПАТ «Фідобанк» в подальшому не пред`являв виконавчі листи до виконання.
19 січня 2021 року на підставі проведеного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b за лотом #GLIN019277 за кредитним портфелем визнано переможцем ТОВ «Консалт Солюшенс» ЄДРПОУ 42251700, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b.
03 лютого 2021 року ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», та ТОВ «Консалт Солюшенс» уклали договір № GL1N019277_205/1 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 28. За змістом цього договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору (надалі боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 478 додатку № 1 до договору № GL1N019277_205/1 про відступлення права вимоги від 03 лютого 2021 року до заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за кредитним договором від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263 та договорами поруки від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/1, від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/2, від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/3, від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/5.
Сихівський районний суд м. Львова ухвалою від 12 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 липня 2022 року, задовольнив заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів № 2-191/11, виданих Сихівським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 7 191 693,81 грн боргу за кредитним договором та судових витрат та замінив сторону стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс».
Однак, Верховний Суд постановою від 14 грудня 2022 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 липня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовив.
Сихівський районний суд м. Львова ухвалою 01 листопада 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дубліката виконавчих документів у справі № 2-191/11 відмовив, однак Львівський апеляційний суд постановою  від 03 травня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» задовольнив, ухвалу суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих листів.
Львівський апеляційний суд постановою від 30 серпня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року задовольнив.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року скасував та ухвалив постанову.
Визнав такими, що не підлягають виконанню, дублікати виконавчих листів від 19 липня 2017 року у справі № 2-191/11, видані Сихівським районним судом м. Львова 02 серпня 2022 року на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 03 травня 2022 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2023 року задовольнив.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2023 року в частині заміни стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому листі 
№ 2-191/11 щодо ОСОБА_6 , виданому Сихівським районним судом м. Львова у цій справі скасував та ухвалив в цій частині вимог заяви нову постанову, якою відмовив в задоволенні вимог заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» щодо ОСОБА_6 .
В іншій частині ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2023 року залишив без змін.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, дослідивши і надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки ці інститути регулюються окремими статтями ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідними правами у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за винятками, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.
Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 та Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11, «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12 зроблено висновок, що: «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».
У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 196/673/14-ц  зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10».
Колегія суддів частково не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
У квітні 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Відмовляючи у задоволенні заяви, Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року зазначив, що виконавчі документи повернуто стягувачу та повторно вони не пред`являлися до виконання, проте суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що необхідною умовою для можливості заміни учасника виконавчого провадження є наявність відкритого виконавчого провадження.
У жовтні 2023 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судових витрат, щодо боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також у виконавчому листі № 2-191/11, виданому 03 серпня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судових витрат, щодо боржника ОСОБА_6 , видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, виходив з того, що станом на дату звернення з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів ТОВ «Консалт Солюшенс» не мало та не має статусу стягувача ні в розумінні ЦПК України, а ні в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не відбулося процесуального правонаступництва у справі № 2-191/11.
Також апеляційний суд зазначив, що стягувач ПАТ «Фідобанк» впродовж тривалого часу не цікавився виконанням додаткового рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухваленого судом 29 березня 2016 року за заявою ПАТ «Фідобанк», не проявляв жодного інтересу до виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2012 року, додаткового рішення суду від 29 березня 2016 року.
Проте, Львівський апеляційний суд постановою від 19 жовтня 2020 року поновив ПАТ «Фідобанк» пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 2-191/11. Вказана постанова набрала законної сили.
05 жовтня 2023 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось з заявою, зокрема, про заміну стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах № 2-191/11, видачу дублікатів виконавчих документів.
Таким чином, апеляційний суд залишив поза увагою те, що ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося з вказаною заявою в межах строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.
Отже при вирішенні питання про заміну стягувача у виконавчих листах, необхідно перевірити наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття ПАТ «Фідобанк» з матеріального правовідношення та перехід його прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс».
03 лютого 2021 року ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», та ТОВ «Консалт Солюшенс» уклали договір № GL1N019277_205/1 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я. М. та зареєстрований в реєстрі за № 28. За змістом цього договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору (надалі боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 478 додатку № 1 до договору № GL1N019277_205/1 про відступлення права вимоги від 03 лютого 2021 року до заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за кредитним договором від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263 та договорами поруки від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/1, від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/2, від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/3, від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263/5.
Суд першої інстанції, встановивши, що з 03 лютого 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви в частині заміни стягувача у виконавчих листах.
Враховуючи викладене, апеляційний суд помилково скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції в частині заміни стягувача у виконавчих листах.
Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, виходив з того, що у цій справі замість втрачених виконавчих листів вже видано дублікати виконавчих листів, які не є втраченими, а визнані такими, що не підлягають виконанню. При цьому, ЦПК України не передбачено можливості повторної видачі дубліката виконавчого листа у випадку не втрати, а визнання раніше виданого дубліката виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Вказані висновки суду першої інстанції є помилковими.
Львівський апеляційний суд постановою від 30 серпня 2023 року, зокрема, скасував ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2023 року та ухвалив постанову, якою визнав такими, що не підлягають виконанню, дублікати виконавчих листів від 19 липня 2017 року у справі № 2-191/11, видані Сихівським районним судом м. Львова 02 серпня 2022 року.
Отже, немає підстав уважати, що наразі існують дублікати виконавчих листів.
За обставин визнання в судовому порядку дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та у разі встановлення факту втрати його оригіналу стягувач має право на звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документа та подальше пред`явлення його до виконання, адже оригінал виконавчого листа фактично втрачено, а його дублікат визнано таким, що не підлягає виконанню, що унеможливлює вчинення виконавцем дій з його примусового виконання.
Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до § 51-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Апеляційний суд також не звернув уваги на викладені вище обставини та помилково залишив ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів без змін.
При вирішенні питання про видачу дублікатів виконавчих листів необхідно перевірити за яких обставин виконавчі листи були втрачені, надавши належну оцінку відповідним доказам. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Львівський апеляційний суд постановою від 03 травня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» задовольнив, ухвалу суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих листів. Вказана постанова набрала законної сили.
Проте, як зазначалось вище, вказані дублікати виконавчих листів Львівський апеляційний суд постановою від 30 серпня 2023 року визнав такими, що не підлягають виконанню.
Львівський апеляційний суд ухвалюючи постанову від 03 травня 2022 року встановив, що згідно акта приймання-передачі оригіналів документів від 03 лютого 2021 року до договору № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, серед числа оригіналів кредитної справи від 09 червня 2008 року № 014/3530/2/17263 ОСОБА_1 та документів претензійно-позовної роботи не було передано оригінали виконавчих листів № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, щодо боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку на користь ПАТ «Фідобанк» кредитної заборгованості.
З витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається те, що на час звернення із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів не здійснюються жодні виконавчі провадження щодо боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , де стягувач є ПАТ Фідобанк», отже, не перебувають на примусовому виконанні і виконавчі листи № 2-191/11 видані 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова.
Отже, виконавчі листи, які були видані стягувачу ПАТ «Фідобанк» для виконання рішення суду, що набрало законної сили були втрачені. Рішення суду не виконано та ніким з учасників не подано доказів про те, що виконавчий документ не втрачено. Крім цього, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не завершився, оскільки був поновлений.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17).
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20).
У своїй заяві ТОВ «Консалт Солюшенс» посилається на те, що згідно з повідомленнями Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчі листи № 2-191/11, видані Сихівським районним судом м. Львова, повернуто стягувачу ПАТ «Фідобанк», однак за результатами проведеної інвентаризації документів банку оригіналів виконавчих листів не виявлено, що, на його думку, свідчить про їх втрату. Крім того, у нього відсутні і дублікати виконавчих листів, оскільки вони були визнані такими, що не підлягають виконанню.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини у постанові Львівського апеляційного суду від 03 травня 2022 року, яка набрала законної сили, щодо втрати оригіналів виконавчих листів, а також, що рішення суду не виконано, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не завершився, оскільки був поновлений постановою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Враховуючи, щосуд апеляційної інстанції скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчих листах, яка відповідала вимогам закону, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі ухвали суду першої інстанції в частині задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчих листах.
Оскільки колегія суддів встановила порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в частині вирішення питання щодо видачі дублікатів виконавчих листів, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.
Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року в частині вирішення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача у виконавчих листах № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, скасувати, ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 19 грудня 2023 року в цій частині залишити в силі.
Ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 19 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих листів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих листів задовольнити.
Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ 42251700) дублікати виконавчих листів № 2-191/11, виданих 19 липня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» 900 098,10 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення 7 191 693,81 грн заборгованості за договором кредиту та поруки, а також судові витрати, понесені позивачем при поданні позову до суду у розмірі 1 820 грн, щодо боржників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                        І. В. Литвиненко
 
Судді:                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                                       В. В. Пророк
 
                                                                                                       В. В. Сердюк