РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/7082/24
Провадження № 22-ц/4815/1282/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:            
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не 
заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору – Служба у справах дітей виконавчого комітету 
Рівненської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Галінської В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

       в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Позов обґрунтовувала тим, що 08 липня 2010 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем та проживала з ним однією сім`єю до серпня 2017 року. Після чого шлюб було розірвано, відповідач проживає окремо. З відповідача на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі від усіх його доходів. Від сплати аліментів відповідач ухиляється.
Вказувала, що ОСОБА_2 не спілкується з сином, не вітає його з днем народження, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та вихованням, що свідчить про його байдужість до дитини.
Просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав – задоволено.
Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. 
Рішення мотивовано тим, що оскільки позивачем в ході судового розгляду доведено належними та достатніми доказами факти свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що через напружені стосунки із колишньою дружиною, втратив нормальний зв`язок із сином, який чи то за рекомендацією позивачки, чи вже за власної волі, просто ігнорує його і не бажає спілкуватися. 
Пояснює, що проходить службу в Збройних силах України, змушений систематично перебувати на службі, що позбавляє можливості регулярних контактів із сином.
Вказує, що не зміг взяти участь в судовому засіданні та особисто заперечити в судовому засіданні проти позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з його відрядженням до ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", в розпорядження командування іншої військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 16.12.2024 року для виконання бойових завдань у складі угрупування військ, в зоні відповідальності яких ведуться активні бойові дії. 
Суд, вирішуючи спір без його участі, позбавив його можливості взяти участь у розгляді справи і дати усні пояснення щодо питання позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 .
Пояснює, що відсутність звернень до суду щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином не свідчить про небажання спілкуватися. Він неодноразово намагався налагодити контакт із сином, але безуспішно.
Вказує, що не ухилявся і не ухиляється від сплати аліментів. Борг утворився у складний період часу, через хворобу та воєнний стан. Проте з 27.12.2022 року, він отримав стабільну роботу та сплачує аліменти регулярно.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону не можливо.
Наголошує, що продовжує виконувати обов`язок батька по утриманню сина, зрозумів наслідки своєї бездіяльності та всіляко намагається їх усунути, має бажання приймати участь у вихованні сина. 
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позову.
05 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шевчук В.С. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що відповідач, жодного разу не потурбувався про стан здоров`я сина, жодного разу не привітав його із днем народження, не зателефонував до нього і не проявив будь-яких дій, які б свідчили б його зацікавленість у спілкування та побаченні із дитиною.
Зазначає, що з 2017 року ОСОБА_3  не сплачував аліменти на утримання своєї дитини. У зв`язку із тривалою несплатою аліментів,   ОСОБА_2 (понад 6 місяців), 10.08.2018 р. Рівненським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відповідача було внесено до реєстру боржників. ОСОБА_2 тільки протягом останнього року, після порушення провадження справі про позбавлення батьківських прав почав сплачувати аліменти, які повинен був платити ще з 2017 року, однак цього обов`язку ОСОБА_2 не виконував.
Просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_2  (а.с. 5).
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 05 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, з останнього стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно (а.с. 6-7).
Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб від 08.04.2024 року № 8973 (а.с. 8).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2017 року підтверджується відкриття виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області № 569/15985/17 від 21.12.2017 року (а.с. 15). 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №55442733 головного державного виконавця О.Анненкової відділу ДВС у місті Рівному Західного МУМЮ від 08.04.2024 року № 106958 у ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні наявна заборгованість за сплати аліментів становить 82040,54 станом на 08.04.2024 року (а.с. 25).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП № 55442733 станом на ВП №55442733 головного державного виконавця О.Анненкової відділу ДВС у місті Рівному Західного МУМЮ від 10.04.2025 року № 85225 станом на 10.04.2025 року заборгованість зі сплати аліментів, станом на 10.04.2025 року (а.с. 136-138).
Як вбачається із копії інформації, що надана дирекцією Рівненського ліцею №18 вихованням ОСОБА_3 , учня 7-Б класу, займається мама, яка постійно бере участь у батьківських зборах, цікавиться успіхами дитини, бере участь у позакласній роботі. Батько дитини ніколи не приходив до ліцею, не телефонував класному керівнику, не виявляв зацікавленості навчанням сина, батьківські збори не відвідував (а.с. 9).
Із копії інформації про виховання гравця футбольної академії ОСОБА_3 від 11.04.2024 року №1 дитина тренується в академії з липня 2022 року. Договір про зарахування до академії заключала мама, яка постійно відвідує батьківські збори та завжди оплачує футбольні турніри. Батько дитини ніколи не приводив хлопця на тренування та не цікавився досягненнями свого сина, з тренерами не зустрічався, не телефонував, батьківські збори не відвідував, оплат футбольних турнірів не проводив (а.с. 10).
Звертаючись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, позивачка покликалася на положення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач, в свою чергу, наголошує на відсутності умисного ухилення від батьківських обов`язків щодо сина.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). 
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. 
У справі "Савіни проти України" (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. 
У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. 
Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: "Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. 
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. 
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. 
Суду не надано доказів застосування до відповідача будь-яких засобів попередження та впливу. Так, немає жодних документально підтверджених відомостей, що з відповідачем уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснювальні бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або йому направлялися відповідні листи, як і відсутні докази притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, внесення відповідачу попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків, тощо.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно свого сина, та виявляє бажання спілкуватися з ним.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18). 
За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-1022/24 від 11.07.2024 року "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 " орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 (а.с. 60-62).
Вказаний висновок є недостатньо мотивованим та обґрунтованим, оскільки не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими він керувався під час прийняття рішення.
Зазначений висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку батька загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, та не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності в такий спосіб захисту її прав. 
Згідно довідки від 10.05.2024 року №117/09-11, що видана Хорупанським старостинським округом Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_3 в сім`ї цивільної дружини ОСОБА_5 разом з її доньками (а.с. 45). 
Як вбачається із довідки від 10.05.2024 року №116/09-11, що видана Хорупанським старостинським округом Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області ОСОБА_2 за час проживання в громаді зарекомендував себе як добропорядний громадянин, допомагає дружині у вихованні дітей, забезпечує матеріально, веде активний спосіб життя, спиртним не зловживає, з сусідами доброзичливий (а.с. 46).
Згідно довідки №2/05-24 від 27 травня 2024 року, що видана ОСОБА_2 він працює у ФОП ОСОБА_6 водієм автотранспортних засобів, його заробітна плата на момент отримання довідки становить 8000 гривень, після всіх обов`язкових відрахувань також здійснюється відрахування аліментів згідно виконавчого листа № 569/15985/17 від 21.12.2017 року в розмірі 50 % від усього доходу (а.с. 47).
Із довідки №1/05-24 від 27 травня 2024 року, що видана ФОП ОСОБА_6 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_6 водієм автотранспортних засобів із 27 грудня 2022 року (а.с. 48). 
Оцінюючі особу відповідача та його поведінку, в контексті практики ЄСПЛ з вирішення аналогічних спорів, апеляційний суд вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на явну не благополучність ОСОБА_2 , чи наявність з боку батька загрози для дитини, її здоров`я чи психічного розвитку.
Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно сина.
Суд звертає увагу на висновок ЄСПЛ у справі "Mandet v. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. 
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним.
Разом з тим, встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційний суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, судовий збір, сплачений нею за подання до суду позовної заяви слід залишити за позивачкою.
Так як апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягає до задоволення, з позивачки підлягає до стягнення судовий збір, сплачений апелянтом за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1816,80 грн.
На підставі п. 1, 2 ст. 3, ст. 9, ч. 2 ст. 15, Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 5, 6 ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити  ОСОБА_2  про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  1816,80 грн – судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Ковальчук Н.М.

        Хилевич С.В.