П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 листопада 2025року                                                                                м. Київ
 
                                                                                                 Справа №381/1440/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/14271/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                  Соколової В.В.                                                                     суддів:                                    Желепи О.В., Поліщук Н.В.                                               за участю секретаря             Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Самухи В.О. 24 червня 2025 року у м. Фастів, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,  
 
В С Т А Н О В И В
 
У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі, боржник, скаржник) із вищевказаною скаргою, в якій просив зобов`язати державного виконавця Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляшок Олену Борисівну здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням фактичного заробітку (доходу) боржника ОСОБА_1 .
Скарга мотивована тим, що на виконанні у Новгород-Сіверському відділі ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом, виданим Фастівським міськрайонним судом Київської області у справі № 2/381/633/15 від 02 червня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 .
Згідно тверджень заявника, станом на 06 червня 2022 року переплата за аліментами складала 123189,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, виконаним державним виконавцем.
В подальшому, 28 серпня 2023 року скаржник дізнався про те, що відносно нього винесено постанову про арешт коштів боржника.
Звернувшись до органу примусового виконання за роз`ясненням, скаржнику стало відомо, що попередній розрахунок заборгованості, в якому були наведені відомості щодо переплати, був скасованим 30 червня 2022 року і нарахована заборгованість зі сплати аліментів у сумі 108140,00 грн.
В подальшому було надано новий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 31 серпня 2024 року.
Боржник зазначає, що сплатив борг у відповідності до пред`явлених вимог.
В подальшому, здійснюючи перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець провела розрахунок відповідно до середнього заробітку за місцем проживання боржника, проігнорувавши фактичний дохід боржника, відомості про який наявні в матеріалах справи.
26 червня 2024 року державний виконавець отримала заяву представника боржника про здійснення перерахунку заборгованості відповідно до його фактичного доходу.
Однак, станом на дату подання скарги, скаржником та його представником не отримано відповіді на цю заяву.
Скаржник стверджує, що державним виконавцем допущено бездіяльність як щодо розгляду його заяви, так і відповідно щодо проведення перерахунку.
Скаржник зазначає, що на його думку, розрахунок заборгованості проведений в супереч приписам ст. 195 СК України і не враховує відомості щодо його фактичного заробітку (доходу).
Тому, керуючись приписами статті 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ним було подано зазначену скаргу до Фастівського міськрайонного суду Київської області, як суду, що видав виконавчий документ.
 
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2   -залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що з 14 лютого 2024 року скаржник мав об`єктивну можливість звернутися до суду зі скаргою та діє/бездіяльність державного виконавця, при цьому, така скарга подана лише 29 лютого 2025 року, а клопотань про поновлення строку на оскарження не заявлено. Отже, строк для подання відповідної скарги пропущено, що є підставою для залишення цієї скарги без розгляду.
 
Не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , представником подана апеляційна скарга, яка мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку на оскарження дій державного виконавця слід відраховувати саме з 14 лютого 2024 року є помилковими, оскільки на думку представника, сам по собі розрахунок державного виконавця не є безпосередньою дією, яка сама по собі порушує права боржника.
Представник зазначає, що саме з моменту відмови у розгляді заяви боржника і виникає порушене право, яке можливо захистити не інакше, як зверненням до суду.
Відповідно, початком перебігу 10 денного строку на оскарження відповідної дії або бездіяльності державного виконавця є повідомлення боржника про відмову у задоволенні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Матеріали справи не містять доказів, що державний виконавець взагалі повідомляв боржника про відмову у задоволенні заяви на перерахунок заборгованості, при тому, що право на відповідне звернення було чітко визначено ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а за таких обставин представник вважає, що відсутні будь-які підстави для застосування до боржника санкції щодо залишення його скарги без розгляду.
Також представник звертає увагу суду на безпідставність висновків суду першої  інстанції про те, що у державного виконавця станом на 21 грудня 2021 року були необхідні документи для проведення розрахунку.
На підставі наданих документів державним виконавцем дійсно в грудні 2021 року було здійснено розрахунок заборгованості скаржника, який в подальшому був самостійно скасований виконавцем в серпні 2023 року. В подальшому розрахунок від серпня 2023 року знов був самостійно скасований державним виконавцем, та в лютому 2024 року був складений безпосередньо оскаржуваний розрахунок.
Надаючи відзив на скаргу, державний виконавець Ляшок О.Б. зазначила про те, що в матеріалах справи відсутні документи для проведення перерахунку.
Вказана позиція свідчить про неналежне вивчення державним виконавцем матеріалів справи, у зв`язку з чим боржник, самостійно 30 липня 2024 року надав розрахунок доходів, перерахований в національній валюті - гривні.
Відсутність відповіді на дане звернення, передбачене ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» і зумовило спір, за вирішенням якого скаржник звернувся до суду з відповідною скаргою.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 вказує на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що про спірний розрахунок заборгованості скаржник дізнався 13 лютого 2024 року, і відповідно з огляду на приписи ст. 123 ЦПК України, з 14 лютого 2024 року відлік строку для оскарження дій державного виконавця щодо правильності проведення розрахунку. Скаржник помилково пов`язує початок перебігу строку звернення зі скаргою до суду з моментом отримання відповіді від державного виконавця на заяву про перерахунок заборгованості.
На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
 
В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_1 та інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе завершити розгляд справи за відсутності учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року у цивільні справі №2/381/633/15 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (06 квітня 2015 року) і до досягнення дитиною повноліття /а. с. 22-24, справа № 2/381/633/15/.
На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист від 02 червня 2015 року та відкрито виконавче провадження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 серпня 2015 року /а. с. 31-32, справа № 2/381/633/15/.
В подальшому матеріали виконавчого провадження неодноразово передавалися між органами державної виконавчої служби.
З 11 червня 2021 року виконавче провадження перебуває на виконанні у державного виконавця Новгород-Сіверського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується копією долученої до справи постанови про прийняття виконавчого провадження №48295460 / т. 1 а. с. 53 /.
В зазначеному виконавчому провадженні неодноразово був проведений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів /т. 1 а. с. 58, 101, 147, 173, 243, т.2 а. с. 48, 63, а. с. 85/.
До супровідного листа, направленого на адресу начальника Новгород-Сіверського міськрайонного ВДВС 22 грудня 2021 року, долучені документи установ Азербайджанської республіки та їх посвідчений переклад, згідно яким боржник отримував соціальні виплати - соціальну допомогу по інвалідності 3-ї групи / т. 2, а. с. 180-200 /.
До серпня 2022 року аліменти нараховувались у розмірі частки заробітку доходу боржника, з вересня 2022 року - у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року по справі № 755/20137/21, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти стягнуто у твердій грошовій сумі - 3000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття року / т. 2, а. с. 10-16, т. 1 а. с. 65-71 /.
В період часу від дати стягнення аліментів з 2015 року та до вересня 2022 року аліменти стягувались в частці від заробітку (доходів) скаржника.
У червні 2024 року представник скаржника звернувся до Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про проведення перерахунку заборгованості боржника, ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, з урахуванням інформації про доходи боржника за період 2015-2021 років. Заява мотивована тим, що наявний в матеріалах виконавчого провадження розрахунок  не відповідає фактичним доходам боржника, які він отримував у період з 2015 року по 2022 рік. Так, єдиним доходом боржника у період з 2015 року по 2022 рік була пенсія у розмірі 110 манат, документи, що підтверджують розмір пенсії наявні в матеріалах провадження /т. 2 а. с. 92-93/.
 
29 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представником скаржника ОСОБА_1 (далі, боржник, скаржник) адвокатом Ржановим Олексієм Дмитровичем подано скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2 (далі, стягувач), в якій він просив зобов`язати державного виконавця Навгород-Сіверського відділення державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ляшок Олену Борисівну здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням фактичного заробітку (доходу) боржника ОСОБА_1 .
Скарга мотивована тим, що на виконанні у Новгород-Сіверському відділі ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом, виданим Фастівським міськрайонним судом Київської області у справі № 2/381/633/15 від 02 червня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 .
Згідно тверджень заявника, станом на 06 червня 2022 року переплата за аліментами складала 123 189 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, виконаним державним виконавцем.
В подальшому, 28 серпня 2023 року скаржник дізнався про те, що відносно нього винесено постанову про арешт коштів боржника.
Звернувшись до органу примусового виконання за роз`ясненням, скаржнику стало відомо, що попередній розрахунок заборгованості, в якому були наведені відомості щодо переплати, був скасованим 30 червня 2022 року і нарахована заборгованість зі сплати аліментів у сумі 108 140 гривень.
В подальшому було надано новий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 31 серпня 2024 року.
Боржник зазначає, що сплатив борг у відповідності до пред`явлених вимог.
В подальшому, здійснюючи перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець провела розрахунок відповідно до середнього заробітку за місцем проживання боржника, проігнорувавши фактичний дохід боржника, відомості про який наявні в матеріалах справи.
26 червня 2024 року державний виконавець отримала заяву представника боржника про здійснення перерахунку заборгованості відповідно до його фактичного доходу.
Однак, станом на дату подання скарги, скаржником та його представником не отримано відповіді на цю заяву.
 
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2   -залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що з 14 лютого 2024 року скаржник мав об`єктивну можливість звернутися до суду зі скаргою та діє/бездіяльність державного виконавця, при цьому, така скарга подана лише 29 лютого 2025 року, а клопотань про поновлення строку на оскарження не заявлено. Отже, строк для подання відповідної скарги пропущено, що є підставою для залишення цієї скарги без розгляду.. 
 
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
У ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
 
Згідно із ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.123 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.126 ЦПК України).
Частинами 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зазначено, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З'ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
 
У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі №761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) зазначено, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 209/2838/16 (провадження № 61-11073св22).
 
З наведених обставин вбачається, що 29 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представник скаржника ОСОБА_1 (далі, боржник, скаржник) адвокат Ржанов Олексій Дмитрович звернувся до суду першої інстанції із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Новгород-Сіверського відділу ДВС у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2 (далі, стягувач), в якій просив зобов`язати державного виконавця Навгород-Сіверського відділення державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ляшок Олену Борисівну здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням фактичного заробітку (доходу) боржника ОСОБА_1 .
Зі змісту прохальної частини скарги вбачається, що скаржником фактично оскаржується правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по суті, а тому виходячи з положень ст. 449 ЦПК України, суд повинен з`ясувати, коли скаржник дізнався про проведений розрахунок, правильність якого він заперечує.
З матеріалів справи вбачається, що боржник та його представник дізнались про проведений розрахунок у лютому 2024 року, зокрема, цей розрахунок заборгованості від 13 лютого 2024 року направлений на електронну пошту представника в день його складення, 13 лютого 2024 року. Ці документи долучені до заяви представника скаржника, поданої з використанням системи «Електронний суд» 29 січня 2025 року.
Отже, про спірний розрахунок заборгованості скаржник дізнався 13 лютого 2024 року і, відповідно з огляду на приписи статті 123 ЦПК України, з 14 лютого 2024 року почався відлік строку для оскарження дій державного виконавця щодо правильності проведення розрахунку.
Таким чином, встановивши, що про порушення своїх прав з боку держаного виконавця скаржник був обізнаний 13 лютого 2024 року, а з даною скаргою звернувся 29 січня 2025 року, тобто, з пропуском встановленого законом процесуального строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку на оскарження дій державного виконавця слід відраховувати саме з 14 лютого 2024 року є помилковими, оскільки на думку представника, сам по собі розрахунок державного виконавця не є безпосередньою дією, яка сама по собі порушує права боржника, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вказаний процесуальний строк обрахований з моменту обізнаності скаржника про проведені розрахунки та ним не було заявлено клопотання про поновлення цього строку з наведенням поважних причин його пропуску.
Суд апеляційної скарги також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, що державний виконавець взагалі повідомляв боржника про відмову у задоволенні заяви на перерахунок заборгованості, при тому, що право на відповідне звернення було чітко визначено ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а за таких обставин представник вважає, що відсутні будь-які підстави для застосування до боржника санкції щодо залишення його скарги без розгляду, оскільки предметом поданої 29 січня 2025 року скарги, є саме оскарження правильності розрахунку заборгованості державного виконавця, а не бездіяльність державного виконавця щодо ненадання відповіді на заяву скаржника про здійснення такого розрахунку.
А отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена із додержанням норм процесуального права, а тому не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 О.В. Желепа
                                                                                                                        
Н.В. Поліщук
 
Повний текст постанови складений 20 листопада 2025 року.