Справа № 126/2990/24
Провадження № 22-ц/801/2267/2025
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року	Справа № 126/2990/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,
               за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,
               за участю сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Куцяка Ф.Г., представника апелянта Москаленка А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу №126/2990/24 зазаявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки і піклування Джулинської сільської ради, Бершадський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей, 
за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року,яке ухвалив суддя Хмель Р.В. в Бершадському районному суді Вінницької області, 

в с т а н о в и в:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей, яку мотивувала тим, що з 2006 року розпочала проживати у цивільному шлюбі із ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 . Проте, відомості про батька дітей було внесено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 загинув під час бойових дій поблизу населеного пункту Жовте Донецької області, під час виконання обов`язків військової служби. 
 
За життя цивільний чоловік заявниці ОСОБА_2 визнавав себе батьком дітей, піклувався про них, матеріально забезпечував, всебічно сприяв їх фізичному та моральному розвитку. 
 
Проте, оскільки загиблий ОСОБА_2 , не був вказаний батьком у актових записах про народження дітей, заявниця позбавлена можливості вирішити в інтересах неповнолітніх дітей питання щодо призначення пенсії по втраті годувальника, а також для виплати інших допомог.
 
Вказані обставини стали причиною звернення до суду з даною заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також внести відповідні зміни в актові записи.

 
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Внесено зміни до актового запису про народження №4 від 07 лютого 2007 року складеного виконавчим комітетом Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інформацію про батька, зазначивши в графі батько: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Внесено зміни до актового запису про народження №16 від 04 листопада 2010 року складеного Ставківською сільською радою Бершадського району Вінницької області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інформацію про батька, зазначивши в графі батько: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дійшов передчасного висновку про наявність факту батьківства за відсутності вирішального доказу, допустив суттєві порушення принципів оцінки доказів. Таким чином, Міністерство оборони України просить скасувати рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей – відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав факт батьківства без проведення молекулярно-генетичної експертизи; неправильно використав вирок у кримінальній справі; порушено порядок дослідження доказів (показання свідків); непропорційність наслідків для держави, оскільки встановлення факту батьківства породжує у заявниці право на отримання одноразової грошової допомоги.
Крім того, вважає, що жоден із наданих доказів (довідки, виписки з погосподарських книг, показання свідків) не підтверджує кровного споріднення дітей зі ОСОБА_2 . Вони можуть лише свідчити про спільне проживання, ведення побуту, але не про біологічне батьківство. Пояснення заявниці ОСОБА_1 не можуть вважатися об`єктивним доказом, особливо з огляду на її засудження за шахрайство.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є матір`ю дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .
Батьком дітей зазначено ОСОБА_5 , проте як вбачається з витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за №00048388486 та №00048388872 заявниця, ОСОБА_1 , відомості про батька дітей записала відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 з 2006 року, проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , який і є біологічним батьком дітей та визнавав себе таким піклуючись та матеріально забезпечуючи дітей.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер у с. Жовте Покровського району Донецької області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
Згідно з сповіщення про смерть №5683 від 28 листопада 2024 року, начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , сповістив ОСОБА_1 , про те, що її цивільний чоловік ОСОБА_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Жовте Донецької області, під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, під час штурмових дій противника.
Згідно з довідки №1291 від 02 грудня 2024 року, ОСОБА_1 хоронила ОСОБА_2 за власний рахунок.
Відповідно до довідки №318 від 10 грудня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_2 , 1982 року народження та дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2010 по 2015 роки.
З виписки із погосподарської книги №4 за 2006-2010 у господарстві за адресою АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_4 , проживали голова двору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з копії вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 07 травня 2014 року (справа №126/1270/14-к) ОСОБА_1 , було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначено покарання у розмірі 510 грн. штрафу у дохід держави. Підставою для притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності слугувало те, що остання, знаючи, що відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої Законом на дітей одиноким матерям, не має, спільно проживаючи зі ОСОБА_2 , від якого ОСОБА_1 має доньок ОСОБА_8 , 2007 року народження та ОСОБА_9 , 2010 року народження, з яким не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, спільно з ним виховуючи доньок та спільно ведучи господарство, неодноразово подавала до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації заяву на призначення державної соціальної допомоги як одинокій матері та інші необхідні для призначення допомоги документи, в яких не вказала, що проживає зі ОСОБА_2 .
Згідно з даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи про шлюб в архіві Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, у період з травня 2006 року по січень 2011 року, актового запису про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з травня 2006 року по січень 2011 року, відомості відсутні.
Крім вище перелічених письмових доказів, матеріали справи містять письмові покази свідків, зокрема: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказали про те, що ОСОБА_2 проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_1 , у період часу з 2010 по 2015 роки включно.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції встановив, що відносини, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період спільного проживання, починаючи з 2006 року 2015 рік, були притаманні подружжю, зокрема вони разом проживали, вели спільний побут, виконували взаємні права та обов`язки щодо їх дітей. Із самого народження дітей та по день смерті, ОСОБА_2 , брав активну участь у їх вихованні та житті, утримував та виконував усі обов`язки батька, передбачені сімейним законодавством, визнавав себе батьком їх спільних дітей. З долученого в якості доказу вироку суду вбачається, що судом були встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 шайхрайства, зокрема остання приховала факт спільного проживання, ведення спільного господарства та спільного з ОСОБА_2 виховання спільних дітей, чим ввела в оману працівників управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації та отримувала допомогу на дітей як одинока мати.
Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , підтвердили викладені у своїх письмових поясненнях обставини. Свідок ОСОБА_14 , надав суду покази, в яких зазначив що йому відомо, що ОСОБА_1 проживала в с. Джулинці однією сім`єю з ОСОБА_2 та виховували спільних дітей. Він особисто бачив, що ОСОБА_2 водив дітей до дитячого садочка. Через певний час сім`я виїхала проживати в. Ставки.
Зокрема, судом було допитано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили, що ОСОБА_2 є їх батьком та за життя останній піклувався про них, матеріально забезпечував, визнавав їх своїми дітьми.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).
Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.
Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.
У постанові від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 (провадження № 61-5615св24) Верховний Суд зазначив, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17, (провадження № 61-15921св19), викладено висновок, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей.
Доводи скаржника щодо відсутності у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів для встановлення зазначеного факту є безпідставними, спростовуються матеріалами справи. 
Посилання на не проведення судової молекулярно-генетичної експертизи є безпідставним, оскільки не заявлялось клопотань про її проведення, водночас висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (постанова Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 596/1815/19 (провадження № 61-5563св20), постанова Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі №734/2458/23).
Апеляційний суд враховує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Суд першої інстанції зокрема, оцінив показання численних свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також у сукупності з іншими письмовими доказами у справі, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає приписам статті 130 СК України, та не суперечать висновкам Верховного Суду.
Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Матківська М.В.
       
                                                       Стадник І.М.