Справа № 132/1417/24
Провадження № 22-ц/801/2213/2025
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року	Справа № 132/1417/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О. В.,
секретар судового засідання Козюма Д. О.,
учасники справи: 
позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Калинівська міська рада Вінницької області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Сєліна Є. В. в м. Калинівка, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -
встановив:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Калинівської міської ради Вінницької області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність фізичної особи.
Позов обґрунтовано тим, що згідно Договору дарування, посвідченого 30 грудня 1976 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Коваль Л. М., ОСОБА_4 подарувала своєму сину ОСОБА_1 будинок житловою площею 96,8 кв.м. з господарчими будівлями в АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці, площею 0,15 га. З його домоволодінням межують земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1548 га, які на праві власності належать ОСОБА_2 . Під час вирішення позивачем питання про приватизацію своєї земельної ділянки, він з`ясував, що частину земельної ділянки, яка належить до його будинковолодіння, площею 0,05 га ОСОБА_2 незаконно включив до своєї земельної ділянки. 
Відтак ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання незаконним рішення Калинівської міської ради Вінницької області про передачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1548 га у власність ОСОБА_2 . 
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та які підтверджують факт того, що відповідачу ОСОБА_2 було передано частину земельної ділянки, яка належить позивачу.
Послався на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та інших, неодноразово звертала увагу, що особа, яка є власником майна і була позбавлена володіння ним, має право витребувати це майно від останнього набувача відповідно до статей 387, 388 Цивільного кодексу України, незалежно від кількості попередніх відчужень.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з метою відновлення володіння частиною земельної ділянки, посилаючись на те, що частина його земельної ділянки площею 0,05 га неправомірно включена до складу земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 . З огляду на викладене, вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі спірної земельної ділянки у власність фізичної особи не є ефективним способом захисту прав позивача, оскільки не призведе до відновлення його володіння спірною ділянкою. Належним способом захисту порушеного права у цій справі є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Не погоджуючись з таким рішенням, 15 вересня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки, залучивши ухвалою від 14 серпня 2025 року до участі у справі співвідповідача ОСОБА_3 , який після відкриття провадження набув право власності на суміжне будинковолодіння АДРЕСА_1 , суд не забезпечив позивачеві можливості реалізувати його процесуальні права та витребувати у нового відповідача необхідні докази та подати нові докази і доводи. Натомість через п`ять днів після залучення нового учасника справи ОСОБА_3 суд ухвалив рішення по суті спору, не заслухавши пояснень учасників справи. Крім того, суд залишив поза увагою той факт, що суміжні домоволодіння: його та ОСОБА_3 мають однаковий порядковий номер: 29, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що могло вплинути на правильне вирішення спору.
Учасники справи у встановлений судом строк не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.
07 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, апеляційну скаргу підтримує.
Інші учасники справи: відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Калинівська міська рада в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- ОСОБА_1 є власником будинку, житловою площею 96,8 кв.м. з господарчими будівлями в  АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці, площею 0,15 га, що підтверджено Договором дарування, посвідченим 30 грудня 1976 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Коваль Л. М., зареєстрованим в Вінницькому бюро техінвентаризації 25 березня 1998 року за № 1229 (а.с. 7 – 8);
- рішенням Калинівської міської ради від 27 грудня 1999 року 8 сесії 23 скликання «Про приватизацію земельних ділянок громадян» вирішено передати земельні ділянки безплатно в приватну власність згідно поданих заяв, зокрема ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , 0,10 га (а.с. 48);
- рішенням Калинівської міської ради від 31 січня 2005 року 16 сесії 4-го скликання «Про часткову зміну рішення 8 сесії 23 скликання від 27.12.1999 р.» ухвалено: 1) затвердити технічну документацію по виготовленню Державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . 2) внести часткову зміну до рішення 8 сесії 23 скликання від 27.12.1999 р. в частині площі земельної ділянки, а саме 0,2548 га, в тому числі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та госпбудівель і 0,1548 ага для ведення особистого селянського господарства. 3) дати дозвіл на видачу державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 (а.с. 47); 
- згідно інформації, викладеної в листі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Калинівської міської ради від 08 січня 2024 року № 03-31-Н-596, у власності ОСОБА_2 перебувають дві земельні ділянки: площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і площею 0,1548 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Вказані земельні ділянки сформовані, їм присвоєні кадастрові номери та зареєстровані в Державному земельному кадастрі відповідно до виготовленої документації із землеустрою (а. с. 9);
-Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок по АДРЕСА_1 (земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості: кадастровий номер 0521610100:01:034:0021), належить ОСОБА_3 (а.с.86);
-Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14.08.2025 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості співвідповідача (а.с.93).
Позивачем ініційовано спір про усунення перешкод у користуванні власністю (будинковолодінням, розташованим на земельній ділянці) шляхом визнання недійсним органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність фізичній особі.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 14 жовтня 2019 року у справі № 910/6642/18, від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20-ц, від 29.08.2023 р. у справі № 910/5958/20, від 22 травня 2024 року у справі № 461/428/23, від 28.08.2024 р. у справі № 177/369/21 та ряді інших.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень., крім випадків, встановлених цим Кодексом
Тобто позивачеві недостатньо заявити про порушене право, йому необхідно довести, що воно порушене, невизнане або оспорюване.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що межі земельної ділянки площею 0,15га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та входить до його домоволодіння, власником якого він є, перетинається з сусідньою земельною ділянкою площею 0,2548га. (0,10га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, і 0,1548га. для ведення особистого селянського господарства), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , та який на думку позивача незаконно включив частину його земельної ділянки площею 0,05га. до своєї земельної ділянки. (в подальшому ОСОБА_2 відчужив належний йому житловий будинок ОСОБА_3 ) З урахуванням цього, ОСОБА_1 пред`явив позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність фізичної особи.
На підтвердження того, що відповідачі порушили його право і, як стверджує позивач, ОСОБА_2 приватизував частину земельної ділянки, яка закріплена за будинковолодінням позивача, він не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував цю обставину (як от ситуаційний план, викопіювання з кадастрової карти, технічну документацію, тощо). В матеріалах справи наявний лише договір дарування від 30 грудня 1976 року, яким позивач підтверджує своє право власності на будинковолодіння, рішення Калинівської міської ради, яким ОСОБА_2 передано власність земельну ділянку і Витяг з державного реєстру речових прав, яким підтверджено, що наразі власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_3 .
За таких обставин позивачеві слід відмовити у позові через його недоведеність, однак суд першої інстанції послався на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту і йому слід звернутися з відповідним позовом, такий висновок суду першої інстанції є помилковим та передчасним, адже без встановлення тієї обставини, що право позивача порушене (і яке саме), неможливо вести мову про спосіб захисту.
Відтак рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови 
В ході розгляду справи судом першої інстанції допущені грубі порушення норм процесуального закону, які хоча й не тягнуть за собою скасування ухваленого у справі рішення (частина 3 статті 376 ЦПК України), однак не можуть залишатися поза увагою апеляційного суду і про які слід вказати.
Так, насамперед слід зауважити, що відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється, однак відповідно до приписів статті 248 ЦПК України, незалежно від явки учасників процесу, у судовому засіданні секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу судового засідання, який приєднується до матеріалів справи. Натомість в справі що розглядається протоколи судових засідань, в які учасники спарив не з`являлися, - відсутні, натомість містяться довідки про те, що фіксування судового засідання не проводилось, що суперечить приписам процесуального закону.
Суд порушив норми процесуального закону, які регулюють порядок виклику (повідомлення) учасників справи у судові засідання (статті 128-130 ЦПК України). Так, ухвалою від 14 серпня 2025 року (а. с. 93) суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , повідомив учасників справи про судове засідання, призначене на 19 серпня 2025 року з порушенням строку, встановленого законодавцем для того, щоб повідомлення учасників справи було належним (частина 5 статті 128 ЦПК України: здійснив повідомлення 18.08.2025 року про судове засідання, яке відбудеться 19.08.2025 року (тобто за один день). Окрім того, суд повідомив у часників справи не у спосіб, передбачений процесуальним законом: судовими повістками (стаття 128 ЦПК України), а з незрозумілих причин викликав Калинівську міську раду та відповідача ОСОБА_2 шляхом оголошення про виклик особи, місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а. с. 94-95), а інших учасників справи: позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_6 повідомив документом, який назвав «Оголошення» (а .с 96-98). Такі процесуальні порушення є грубими і за передбачених пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України можуть слугувати обов`язковою підставою для скасування ухваленого у справі рішення і тільки тому, що позивач подавав заяви про розгляд справи у його відсутність, відтак не апелює про те, що суд розглянув справу без його належного повідомлення, рішення не підлягає скасуванню з цих підстав.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини( частина 4 статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження, оскаржуване судове рішення підлягає зміні, оскільки суд хоча й вірно відмови у задоволені позову, однак мотиви такої відмови є неправильними.
Тому рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року підлягає зміні шляхом викладу мотивувальної його частини в редакції цієї постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 листопада 2025 року.

Головуюча                                                                                        Т. М. Шемета

Судді:                                                                                        О. Ю. Береговий

                                                                                                       О. В. Ковальчук