П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 листопада 2025 року                                                                                         м. Київ
 
Справа № 372/301/25
Провадження № 22-ц/824/15699/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 05 листопада 2025 року
            Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     
судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:         позивач          керівник Обухівської окружної прокуратури Київської 
області в інтересах держави в особі Київської обласної 
державної адміністрації,
відповідачі:    Обухівська районна державна адміністрація Київської 
області, ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Нечвалем Яном Вадимовичем, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року у складі судді Кравченка М. В.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
            У січні 2025 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Обухівська РДА), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України»), про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації.
            Позов мотивований тим, що спірні земельні ділянки, які належать до земель лісового фонду, були передано у приватну власність та змінено їх цільове призначення у незаконний спосіб з порушенням норм земельного законодавства. Крім того, рішення про надання земельних ділянок у власність приймалось не уповноваженим органом. 
 
Посилаючись на те, що спірні земельні ділянки частково накладаються на земельні ділянки лісового фонду, прокурор просив:
- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 2 га, шляхом визнання недійсними розпорядження Обухівської РДА від 26 листопада 2007 року № 1749, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 16-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради, та розпорядження Обухівської РДА від 20 жовтня 2011 року  № 1177, яким затверджено проєкт землеустрою щодо зміни виду використання земельних ділянок ТОВ «Глобал Інвест Україна» з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень державного реєстратора від 12 грудня 2022 року за індексними номерами 65749775 і 65746096 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018 і площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 з припиненням речових прав щодо них;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018, площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 та площею 0,25 га з кадастровим номером 3223185100:05:002:0010.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
            Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської РДА, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ДСГП «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації задоволено.
Усунено перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 2 га, шляхом визнання недійсними розпорядження Обухівської РДА від 26 листопада 2007 року № 1749, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 16-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради, та розпорядження Обухівської РДА від 20 жовтня 2011 року № 1177, яким затверджено проект землеустрою щодо зміни виду використання земельних ділянок ТОВ «Глобал Інвест Україна» з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області.
Усунено перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень державного реєстратора від 12 грудня 2022 року за індексними номерами 65749775 і 65746096 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018 та площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 із припиненням речових прав щодо них.
Усунено перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018, площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 та площею 0,25 га з кадастровим номером 3223185100:05:002:0010.
Стягнено з Обухівської РДА, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь прокуратури судовий збір в розмірі по 4 037,33 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення та розташовані в межах державного лісового фонду (квартал 81 виділа 12, 13, 14 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року та квартал 81 виділ 29-32 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року). Погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок не надавалось.
Таким чином, факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003, 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад.
Окрім того, з інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 23 червня 2023 року № 576 відомо, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відносяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і частково розташовані у кварталі 81 вказаного лісництва.
Крім того, відомості про приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією з кадастрової карти Національної кадастрової системи України, згідно якої спірна земельна ділянка частково знаходяться в межах шару «Ліси» (викопіювання додається).
Щодо недотримання порядку вилучення та зміни цільового призначення земельних ділянок, суд вказав, що за інформацією філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 01 серпня 2024 року № 02-390, підприємство згоди на вилучення із постійного користування підприємства спірних земельних ділянок не надавало. Таким чином, розпорядженням Обухівської РДА від 26 листопада 2007 року № 1749 передано у власність земельні ділянки лісогосподарського призначення без згоди землекористувача, всупереч вимогам частини п`ятої статті 116, частин першої, другої статті 149 ЗК України. Обухівська РДА не мала повноважень на вилучення і розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Красне Обухівського району, які перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства.
Щодо порушення порядку зміни цільового призначення земельних ділянок, суд вказав, що зміна цільового призначення земель проведена не уповноваженим відповідно до вимог ЗК України органом та за відсутності згоди органу лісового господарства. В порушення статті 20 ЗК України рішення органів державної влади в межах компетенції про зміну цільового призначення лісогосподарських земель не приймалось, відповідні проекти не затверджувались.
Оскільки розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 26 листопада 2007 року № 1749 і від 20 жовтня 2011 року № 1177 прийняті всупереч статтям 20, 56, 84, 122, 142, 149 ЗК України, статті 57 ЛК України, суд зробив висновок, що у зв`язку з чим спірні розпорядження на підставі статей 21, 152, 155 ЗК України, статей 16, 21, 391 ЦК України, статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» підлягають визнанню судом недійсними. При цьому вказав, що оскільки зазначені розпорядження суперечать вимогам закону, тому отримані у приватну власність земельні ділянки підлягають поверненню належному власнику.
Щодо ефективного способу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, суд вказав, що у вказаній категорії справ відновлення порушеного права має бути забезпечено не шляхом витребування спірної земельної ділянки на підставі статті 387 ЦК України, а на підставі статті 391 ЦК України і частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельної ділянки (негаторний позов), за яким позивач вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
Застосувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 363/2877/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17, від 18 січня 2023 року у справі № 369/10847/19, суд першої інстанції зробив висновок про те, що зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладання, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цим майном. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном.
Врахувавши, що спірні земельні ділянки приватної форми власності з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010, частково накладаються на землі державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України», суд вказав, що ефективним способом захисту порушеного права у цих правовідносинах є заявлення негаторного позову про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.
З метою поновлення порушених прав держави та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018 та площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 за ОСОБА_2 підлягає скасуванню. При цьому зазначив, що вимога про скасування державної реєстрації права власності як складова негаторного позову у цьому випадку є ефективним способом захисту, оскільки спрямована на скасування реєстрації прав ОСОБА_2 на землю, який не є, та в силу імперативної законодавчої заборони, не може бути власником земель державної власності лісогосподарського призначення.
Також суд вказав, що для забезпечення реальної та безперешкодної можливості державі реалізувати всі правомочності власника щодо спірних земельних ділянок необхідно усунути перешкоди в користуванні ними шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок в державному земельному кадастрі з припиненням права власності за відповідачами на ці ділянки, відомості про що містяться в Державному земельному кадастрі. Без скасування державної реєстрації земельних ділянок як об`єкта Державного земельного кадастру власник буде зобов`язаний вживати додаткових заходів для відновлення стану законності, зокрема розробляти документацію щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, здійснювати її поділ з урахуванням меж земель, що перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства, фрагментуючи ділянку, тощо. Скасування реєстрації земельних ділянок з припиненням прав на них є ефективним способом захисту порушених прав, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок.
Урахувавши характер спірних правовідносин суд не вбачав невідповідності заходу втручання держави у право володіння та користування фізичними особами - відповідачами по справі критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
15 серпня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Нечваль Я. В., подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року  та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про приналежність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, оскільки в матеріалах справи немає рішення органу влади, видане в межах компетенції та з дотриманням встановленого законодавством порядку, яке б визначало, що спірні земельні ділянки або їх частина належать до земель лісогосподарського призначення. За таких обставин вказаний факт є недоведеним. Прокурор не надав жодних доказів про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про обмеження у використанні земельних ділянок, що додатково свідчить про відсутність таких обмежень та відсутність факту віднесення цих земельних ділянок або їх частини до земель лісогосподарського призначення. Навіть наявність в матеріалах лісовпорядкування інформації щодо віднесення тих чи інших територій до лісового фонду не підтверджує віднесення земель на цих територіях до категорій земель лісогосподарського призначення. Надані прокурором матеріали лісовпорядкування 2003 року складені та затверджені з порушенням вимог законодавства. В матеріалах справи є лише окремі витягнуті з контексту сторінки таких матеріалів. Матеріали лісовпорядкування 2014 року не можуть підтверджувати факт приналежності земельних ділянок чи їх частини станом на дату їх виділення у власність фізичним особам (2007 рік) до земель лісового фонду, оскільки були складені після переходу у приватну власність цих земельних ділянок з визначенням у передбаченому законом порядку їхнього цільового призначення «для ведення особистого селянського господарства». Крім того, вони також складені та затверджені з порушенням вимог законодавства. Також в матеріалах справи є лише окремі витягнуті з контексту сторінки таких матеріалів. 
Заявник вказує, що лист ВО «Укрдержліспроект» не підтверджує доводів прокурора щодо підстав позову, оскільки із змісту додатку до листа не випливає, що він є саме матеріалами лісовпорядкування а тому не може підтверджувати факт віднесення земельної ділянки до земель лісового фонду. Доданий до листа витяг не дозволяє встановити межі та розташування земельних ділянок та територій. Вказаний витяг виконано шляхом накладення земельних ділянок із запиту прокуратури на землі нібито лісового фонду без належної прив`язки до геодезичних координат. Вказаний лист не містить інформації щодо виїздів фахівців землевпорядників на місце розміщення земельних ділянок, проведення огляду земельних ділянок в натурі, замірів чи будь-яких інших досліджень. Відповідно, висновки, що містяться в листі не є результатом проведення геодезичних робіт на місці безпосереднього дослідження.
Заявник також звертає увагу на те, що на наданому прокурором викопіюванні з публічної кадастрової карти землі лісогосподарського призначення, які начебто накладаються на земельні ділянки не відображені і не можуть відображатись, адже термін «ліси», термін «землі лісового фонду» та термін «землі лісогосподарського призначення» не є тотожними. За таких обставин, надані прокурором викопіювання не можуть бути доказом на підтвердження його позовних вимог. Крім того для того щоб оперувати терміном «ділянка» позивач мав надати суду відповідні кадастрові номери та координати на місцевості. Адже відповідно до частини першої статті 79 ЗК України тільки за наявності таких конститутивних ознак певна територія на землі може бути визначена терміном «ділянка», оскільки як заначено в даній нормі: «Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами». Прокурор до матеріалів справи не долучив будь-яких доказів, які б могли достовірно підтвердити, що земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення та в якій саме частині та на яку саме (площа, координати тощо) землю (земельну ділянку) лісогосподарського призначення. Таким чином, є недоведеним факт накладення земельних ділянок на землі (земельні ділянки) лісогосподарського призначення.
Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою аргументи та докази ОСОБА_2 , які підтверджують, що спірні земельні ділянки належать до земель сільськогосподарського призначення.
В матеріалах справи немає доказів, що землі, які нібито частково накладаються на спірні земельні ділянки, обслуговувались ДП «Ліси України». Представники ДП «Ліси України» жодного разу не звертались до ОСОБА_2 з проханням надати дозвіл до частини земельних ділянок для їх обслуговування. Водночас не вчинення вказаних дій свідчить про те, що ДП «Ліси України» визнавало та розуміло, що спірні земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 не належать до земель лісогосподарського призначення та не перебувають у користуванні ДП «Ліси України».
Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують наявності у ДП «Ліси України» чи його попередників права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які нібито накладаються на земельні ділянки ОСОБА_2 чи їх частину.
Немає будь-яких сформованих земельних ділянок лісогосподарського призначення, права на які захистив суд, а тому, суд не мав законних підстав задовольняти позов у спосіб, визначений у пункті 2 резолютивної частини рішення.
Також заявник вказує, що спосіб захисту, який обрав прокурор, а саме усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження та скасування державної реєстрації не є належним у цій справі. Належним способом захисту є віндикаційний позов, який у цій справі не заявлено. 
 
Під час придбання спірних земельних ділянок, ОСОБА_2 правомірно покладався на інформацію, яка містилась в реєстрі та дії органів державної влади та мав правомірні очікування, що він на законних підставах купує у законного власника земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок.
Задоволення позову у цій справі призвело до надмірного втручання в законне право власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки, добросовісним набувачем яких він є, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції.
            Правом подання відзиву на апеляційну скаргу, сторона позивача не скористалася.
10 вересня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Нечваль Я. В., подав до Київського апеляційного суду додаткові пояснення, які мотивовані тим, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання недійсним спірних розпоряджень Обухівської РДА повністю. При цьому в частині вказані розпорядження також не могли бути визнані недійсними, оскільки з наданих прокурором доказів, неможливо чітко та достовірно встановити, на які саме земельні ділянки і в якій саме частині має місце накладення шістнадцяти земельних ділянок, виділених та переданих у 2007 році у приватну власність, на землі лісогосподарського призначення (якщо воно взагалі має місце).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Нечвалем Я. В., на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року у справі за позовом прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської РДА, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ДСГП «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації.
Витребувано з Обухівського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 372/301/25 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської РДА, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ДСГП «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації.
09 вересня 2025 року матеріали справи № 372/301/25 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
            В судовому засіданні представники ОСОБА_2 адвокати Нечваль Я.В., Бахмач А.О. підтримали доводи апеляційної скарги.
            Прокурор  Літковець Ю.А., представник треьої особи ДП «Ліси України» адвокат Сем ко В.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Розпорядженням Обухівської РДА від 18 червня 2007 року № 610 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 16-м громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Красненської сільської ради Обухівського району Київської області.
Розпорядженням Обухівської РДА від 26 листопада 2007 року № 1749 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 16-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради .
На підставі вказаного розпорядження 16-м громадянам видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею по 0,25 га кожна, яким присвоєно такі кадастрові номери:
ОСОБА_3 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0013 - державний акт серії ЯЕ № 995102, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100111 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_4 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0016 - державний акт серії ЯЕ № 995099, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100109 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_5 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0012 - державний акт серії ЯЕ № 995106, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100116 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_6 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0014 - державний акт серії ЯЕ № 995101, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100113 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_7 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0005 - державний акт серії ЯЕ № 995097, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100110 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_8 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0008 - державний акт серії ЯЕ № 995109, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100120 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_9 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0011 - державний акт серії ЯЕ № 995111, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100118 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_10 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0009 - державний акт серії ЯЕ № 995110, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100119 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_11 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0017 - державний акт серії ЯЕ № 995098, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100121 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_12 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0015 - державний акт серії ЯЕ № 995100, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100108 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_13 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0010 - державний акт серії ЯЕ № 995112, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100117 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_1 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0010 - державний акт серії ЯЕ № 095103, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100112 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_14 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0011 - державний акт серії ЯЕ № 995105, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100115 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_15 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0012 - державний акт серії ЯЕ № 995104, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100114 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_16 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0007 - державний акт серії ЯЕ № 995108, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100123 від 20 березня 2008 року;
ОСОБА_17 - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:003:0006 - державний акт серії ЯЕ № 995107, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100122 від 20 березня 2008 року.
У подальшому, право власності на зазначені земельні ділянки (крім земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером 3223185100:05:002:0010) на підставі договорів купівлі-продажу від 20 червня 2008 року № 1396, № 1393, № 1409, № 1391, № 1317, № 1397, № 1389, № 1395, № 1401, № 1313, № 1413, № 1403, № 1401, № 1411, № 1405 перейшло до ТОВ «Красне 4», яке об`єднало земельні ділянки у дві окремі ділянки - площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 та площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018, у зв`язку з чим товариству видано державні акти на право власності на вказані земельні ділянки.
Далі, земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 та площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018 ТОВ «Красне 4» на підставі договорів купівлі продажу від 10 червня 2010 року № 1468 і № 1466 відчужило на користь ТОВ «Глобал Інвест Україна», про що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якименко В. О. на державних актах здійснив відмітку про перехід права власності.
Вказане також підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 23 серпня 2024 року № 10-10-0.331-8066/1/2-24.
 
Розпорядженням Обухівської РДА від 29 липня 2011 року № 889 надано дозвіл ТОВ «Глобал Інвест Україна» на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни виду використання земельних ділянок з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області.
Розпорядженням Обухівської РДА від 20 жовтня 2011 року № 1177 затверджено проект землеустрою щодо зміни виду використання земельних ділянок ТОВ «Глобал Інвест Україна» з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області, у зв`язку з чим товариству видано нові державні акти на право власності на земельні ділянки із зазначеними вище кадастровими номерами із цільовим призначенням - «для індивідуального садівництва».
Згодом, право власності на земельні ділянки площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018 та площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 згідно договорів купівлі-продажу від 12 грудня 2022 року № 1088, № 1086 перейшло до ОСОБА_2 , про що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смірнова А. С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2022 року № 65749775 і № 65746096.
ОСОБА_2 є власником вказаних земельних ділянок дотепер, що підтверджується актуальними відомостями Реєстру речових прав на нерухоме майно.
З відомостей Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, а також Реєстру речових прав на нерухоме майно відомо, що ОСОБА_1 належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0010 не відчужив та є її власником дотепер. При цьому відомостей про реєстрацію речового права на належне нерухоме майно до Реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не вносив.
Перевіркою законності набуття первинним власниками земельних ділянок Красненської сільської ради Обухівського району Київської області установлено, що їх відведення передбачалось за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.
Разом з тим установлено, що передані громадянам земельні ділянки відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення.
Так, за інформацією філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 01 серпня 2024 року № 02-390, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення та розташовані в межах державного лісового фонду (квартал 81 виділа 12, 13, 14 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року та квартал 81 виділ 29-32 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року). Погодження на вилучення чи зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок не надавались.
Таким чином, факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003, 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад.
 
Окрім того, з інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 23 червня 2023 року № 576 відомо, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відносяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і частково розташовані у кварталі 81 вказаного лісництва.
Вказана інформація надана Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» (далі - ВО «Укрдержліспроект»), яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30 вересня 1991 року № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.
Відповідно до пункту 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.
ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування».
Крім того, відомості про приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією з кадастрової карти Національної кадастрової системи України, згідно якої спірна земельна ділянка частково знаходяться в межах шару «Ліси» (викопіювання додається).
            У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
 
Щодо належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення та їх часткове накладання
 
Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
В силу статей 19, 55, 57, 84 ЗК України та статті 5 ЛК України (в редакції станом на 2007 рік) спірні земельні ділянки відносилися до земель державної власності лісового фонду та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.
Так, статтею 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частин другої і третьої статті 56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.
Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить.
Згідно із статтею 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
У статті 7 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
За статтями 45, 47, 48, 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. 
Відповідна правова позиція з приводу того, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 707/2192/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 369/16418/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 363/669/17, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та від 13 червня 2018 року у справі № 369/1777/13-ц.
Встановлено, що згідно з інформацією філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 01 серпня 2024 року № 02-390 спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення та розташовані в межах державного лісового фонду (квартал 81 виділа 12, 13, 14 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року та квартал 81 виділ 29-32 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року). Погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок не надавалось.
Таким чином, факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003, 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад.
 
З інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 23 червня 2023 року № 576 відомо, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:003:0018, 3223185100:05:003:0019, 3223185100:05:002:0010, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відносяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і частково розташовані у кварталі 81 вказаного лісництва.
Вказана інформація надана Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект», яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30 вересня 1991 року № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.
Відповідно до пункту 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.
Висновок про належність, достатність та достовірність документів, наданих вищевказаним органом висловлено також Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 361/6829/16, де вказано: «Відхиляючи наведені докази, суд апеляційної інстанції не врахував, що ВО «Укрдержліспроект» створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства.
ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування».
Крім того, відомості про приналежність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією з кадастрової карти Національної кадастрової системи України, згідно якої спірна земельна ділянка частково знаходяться в межах шару «Ліси» (викопіювання додається).
У свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 35 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим). Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.
Як визначено пунктом 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).
Таким чином, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі.
Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.
У постанові Верховного суду від 20 червня 2023 року у справі № 420/4540/22 зроблено висновок про те, що дані з Google Maps, який є безкоштовним картографічним веб-сервісом від компанії Google, а також набором застосунків, побудованих на основі цього сервісу й інших технологій Google, можна вважати допустимим та достовірними доказами, оскільки вони збираються з різних джерел, таких як супутники, автомобільні камери, додатки користувачів та інших джерел, а також з урахуванням того, що Google постійно оновлює та перевіряє дані, щоб забезпечити їх точність та актуальність.
Аналогічні висновки можна застосувати і до відомостей, розміщених у картографічній базі даних Національної кадастрової системи України, ведення якої забезпечує уповноважений державний орган - Держгеокадастр.
Усі зазначені вище докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами в розумінні статей 76 - 81, 83 ЦПК України на підтвердження факту розташування спірних земельних ділянок в межах земель лісового фонду.
Таким чином, наведені вище докази у своїй сукупності вказують на приналежність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення та їх часткове накладення.
За наведених обставин є безпідставними аргументи апеляційної скарги про те, що докази, надані прокурором на підтвердження заявлених вимог щодо накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення є безпідставними та необґрунтованими.
 
Щодо способу захисту
 
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги прокурора шляхом скасування розпорядження Обухівського РДА, скасовуючи рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки та скасовуючи у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію спірних земельних ділянок, суд першої інстанції вважав, що заявлені прокурором вимоги є належним та ефективним способом захисту порушених прав в контексті аргументів наведених в позовній заяві та фактичних обставин справи.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як передбачено статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Установлено, що спірні правовідносини виникли щодо незаконного набуття фізичною особою у власність земельних ділянок, які частково накладаються на землі лісогосподарського призначення.
У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Київської ОДА, прокурор просив:
- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 2 га, шляхом визнання недійсними розпорядження Обухівської РДА від 26 листопада 2007 року № 1749, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 16-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради, та розпорядження Обухівської РДА від 20 жовтня 2011 року  № 1177, яким затверджено проєкт землеустрою щодо зміни виду використання земельних ділянок ТОВ «Глобал Інвест Україна» з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень державного реєстратора від 12 грудня 2022 року за індексними номерами 65749775 і 65746096 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018 і площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 з припиненням речових прав щодо них;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок площею 1,75 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0018, площею 2 га з кадастровим номером 3223185100:05:003:0019 та площею 0,25 га з кадастровим номером 3223185100:05:002:0010.
Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства та надаючи оцінку заявлених вимог, колегія суддів зазначає таке.
Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
 
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (див. пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
 
Відповідні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 201/12925/17 (провадження № 61-2178св19).
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Подібні правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу у своїх постановах на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) також вказала, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц), від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зроблено висновок, що «витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_18 ».
Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених прокурором позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що накладається на землі лісогосподарського призначення.
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (пункт 155)).
Матеріали цієї справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Зазначену обставини суд першої інстанції не перевірив, що має важливе значення для правильного вирішення спору, при цьому помилково застосував норми процесуального права.
Враховуючи обрання позивачем неналежного способу захисту рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення 
у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом не повно, допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року та ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, понесені ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід стягнути з Київської обласної прокуратури на його користь.
Керуючись ст.ст 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Нечвалем Яном Вадимовичем - задовольнити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації - відмовити.
Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 14534,40 грн. судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
                                                                                                                      О. І. Шкоріна