ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/34267/24
Провадження № 22-ц/820/1834/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ТОВ «Коллект Центр» зазначило, що 26 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «1 БАНК») та ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір позики №2467862 (далі – кредитний договір), за умовами якого ТОВ «1 БАНК» передало у власність ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9 000 грн за базовою процентною ставкою – 1,60% у день, а та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти. На підставі договору факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року ТОВ «1 БАНК» відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал»), яке, у свою чергу, на підставі договору №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило це право позивачу. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим на дату відступлення права вимоги новому кредитору (10 січня 2023 року) виникла заборгованість у розмірі 31 102 грн 96 коп., яка складається з 9 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 21 938 грн 25 коп. заборгованості за нарахованими процентами, 144 грн інфляційних втрат і 20 грн 71 коп. 3% річних.
За таких обставин ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 31 102 грн 96 коп. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору, 9 000 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №2467862 від 26 липня 2019 року на загальну суму 31 102 грн 96 коп., судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. і витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.
Суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за укладеним нею із ТОВ «1 БАНК» кредитним договором, а тому з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора слід стягнути вказану заборгованість. Строк позовної давності за вимогами ТОВ «Коллект Центр» не сплив, оскільки його було продовжено на строк дії карантину та воєнного стану. У зв`язку з розглядом справи ТОВ «Коллект Центр» понесло обґрунтовані витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу, які слід покласти на відповідачку.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення ТОВ «1 БАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору та одержання відповідачкою кредитних коштів. Також у справі відсутні докази переходу до ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором та розміру заборгованості за цим договором. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. Крім того, суд поклав на ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких є неспівмірним і нереальним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не з`ясував у повному обсязі обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не врахував норми статей 631, 1048 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), неправильно витлумачив норми статті 530, 625 ЦК України та не застосував приписи статті 81 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

26 липня 2019 року ТОВ «1 БАНК» (позикодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передало відповідачці у власність грошові кошти в сумі 9 000 грн строком на 28 днів шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а та зобов`язалася повернути таку ж суму грошових коштів до 23 серпня 2019 року та сплатити плату (проценти) від суми позики у розмірі 1,44% на день (пункти 1, 2 кредитного договору).
Пунктом 3 кредитного договору визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики та, у випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку.
Згідно з пунктом 5 кредитного договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ТОВ «1 БАНК» – ziM2ubIUO3; ОСОБА_1 – 5jEcN2MrI0).
Того ж дня, тобто 26 липня 2019 року, ТОВ «1 БАНК» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9 000 грн.
З моменту отримання позики ОСОБА_1 не виконує зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів. У вересні 2019 року ОСОБА_1 частково сплатила ТОВ «1 БАНК» борг за кредитним договором у розмірі 4 206 грн 75 коп., а саме 6 вересня 2019 року – 50 грн. 7 вересня 2019 року – 4 156 грн 75 коп.
27 січня 2022 року ТОВ «1 БАНК» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) уклали договір факторингу №27/01/2022 (далі – договір факторингу), за умовами якого клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 135 164 792 грн 66 коп., а фактор зобов`язався здійснити фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стати новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками (пункт 2.1 договору факторингу).
Відповідно до пункту 2.4 договору факторингу за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається.
Пунктом 6.1.4 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.
За змістом пункту 7.1 договору факторингу сторони домовилися, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 6 405 568 грн 95 коп.
Згідно з платіжним дорученням від 27 січня 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «1 БАНК» суму фінансування відступлення права вимоги у розмірі 6 405 568 грн 95 коп.
Того ж дня сторони підписали акт приймання-передавання реєстру боржників, із якого слідує, що ТОВ «1 БАНК» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором щодо стягнення 9 000 грн заборгованості по кредиту та 21 938 грн 25 коп. заборгованості по процентам.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (далі – договір відступлення прав вимоги), за умовами якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатках №1 і №3 цього договору (пункт 2.1 договору відступлення прав вимоги).
Із пункту 5.2 договору відступлення прав вимоги слідує, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4).
Того ж дня, тобто 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги, із якого слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором щодо стягнення 9 000 грн заборгованості по кредиту та 21 938 грн 25 коп. заборгованості по процентам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статт ею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1  уклала з ТОВ «1 БАНК» кредитний договір в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи цього товариства. Для укладення договору  ОСОБА_1 здійснила ідентифікацію в указаній системі та надала відповідь про прийняття пропозиції (оферти) ТОВ «1 БАНК». Сторони здійснили обмін електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх істотних умов кредитного договору та підписали цей договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін тощо.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «1 БАНК» перерахувало грошові кошти (9 000 грн) на вказаний ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 , про що свідчить довідка ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №24/10-2024-5/ТНПП від 24 жовтня 2024 року (а.с. 34-35). При цьому ОСОБА_1 не спростувала цей факт шляхом подання відповідних доказів про невідкриття на її ім`я зазначеного банківського рахунку та ненадходження на нього кредитних коштів.
Отже твердження ОСОБА_1 про неукладення сторонами кредитного договору та неотримання нею грошових коштів є необґрунтованими.
Після закінчення строку кредитування (28 днів, 23 серпня 2019 року) ОСОБА_1 не повернула кредит і не сплатила проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12 628 грн 80 коп. (9 000 грн – неповернутий кредит, 3 628 грн 80 коп. – нараховані проценти (9000?1,44%?28).
Матеріали справи містять договір факторингу та договір відступлення прав вимоги з відповідними додатками, які об`єктивно вказують на те, що ТОВ «Коллект Центр» набуло за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Ці договори є дійсними та виконаними.
Посилання ОСОБА_1 на недоведеність переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Коллект Центр» не відповідають фактичним обставинам справи.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за кредитним договором.
Водночас суд неправильно визначив розмір цієї заборгованості.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року (справа №6-2311цс16), нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
ТОВ «ФК «1 БАНК» і ОСОБА_1 встановили строк кредитування за кредитним договором – 28 днів (до 23 серпня 2019 року).
Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (нова редакція) (а.с. 25-33) передбачають право позичальника нараховувати проценти на суму позики/залишок позики за весь час до повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики, у тому числі у випадку виникнення простроченої позики, проте не більше ніж 90 календарних днів наявності заборгованості поспіль (пункт 6.4).
Натомість ці Правила не підписані  ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтвердження, що саме їх розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи кредитний договір. Названі Правила не можуть регулювати спірні правовідносини (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17).
ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості за кредитним договором.
На день закінчення строку кредитування (23 серпня 2019 року) розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами склав 12 628 грн 80 коп. (9000,00+3628,80). 6-7 вересня 2019 року відповідачка сплатила ТОВ «1 БАНК» борг у сумі 4 206 грн 75 коп. (50,00+4156,75). 
Враховуючи норми статті 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, згідно з якими спочатку сплачуються проценти, а потім основна сума боргу, розмір заборгованості за кредитом становить 8 422 грн 05 коп. ((9000,00-577,95)+(3628,80-3628,80)). Ця заборгованість складається лише з неповернутого кредиту (основної суми боргу).
Із розрахунку заборгованості (а.с. 43) слідує, що позивач просить стягнути з ОСОБА_1 144 грн інфляційних втрат (за лютий 2022 року) і 20 грн 71 коп. 3% річних (за період з 27 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року).
Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого на неї слід покласти майнову відповідальність.
Водночас, враховуючи фактичний розмір простроченої заборгованості, ОСОБА_1 повинна сплатити позивачу 134 грн 75 коп. інфляційних втрат (8422,05?1,016-8422,05) і 19 грн 38 коп. 3% річних від простроченої суми (8422,05?3%?28:365).

3.        Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
З ОСОБА_1  на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути 8 422 грн 05 коп. неповернутого кредиту, 134 грн 75 коп. інфляційних втрат, 19 грн 38 коп. 3% річних від простроченої суми, а всього – 8 576 грн 18 коп.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Статтею 1 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VІ) визначено, що судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, і за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.
В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI).
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання юридичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо процесуальний документ подається в електронній формі, то застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків указаної ставки.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
Позов ТОВ «Коллект Центр» майнового характеру заявлено з ціною 31 102 грн 96 коп. та задоволено з урахуванням висновків апеляційного суду на суму 8 576 грн 18 коп., тобто на 27,57% (8576,18?100:31102,96).
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» слід присудити судовий збір у розмірі 667 грн 86 коп. (2422,40?27,57%).
Також у зв`язку з розглядом справи ТОВ «Коллект Центр» понесло витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі договору про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року №01-07/2024 (а.с. 17-19) Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» (далі – Адвокатське об`єднання) надавало ТОВ «Коллект Центр» професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (пункт 4.1). Факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена додатком 2 до договору), який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому буда надана юридична допомога (пункт 4.3). Сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (пункт 4.5).
Із заявки на надання юридичної допомоги №136 від 1 листопада 2024 року (а.с. 22) та акту про надання юридичної допомоги №1 від 29 листопада 2024 року (а.с. 23) слідує, що Адвокатське об`єднання надало ТОВ «Коллект Центр» юридичні послуги у виді усної консультації з вивченням документів та складання позовної заяви для подачі до суду на суму 9 000 грн.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила клопотання про зменшення розміру указаних судових витрат у зв`язку з невідповідністю їх критеріям співмірності та реальності.
Суд першої інстанції визнав такі доводи  ОСОБА_1 необґрунтованими та присудив з неї на користь позивача 9 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд керувався тим, що визначений Адвокатським об`єднанням і ТОВ «Коллект Центр» розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Водночас оскільки за наслідками перегляду справи в апеляційному суді позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, то з ОСОБА_1 на користь позивача слід присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 481 грн 30 коп. (9000?27,57%).
Всього ОСОБА_1 повинна відшкодувати позивачу судові витрати за наслідком розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 3 149 грн 16 коп. (667,86+2481,30).
ОСОБА_1 оскаржила рішення суду через підсистему «Електронний суд» в цілому та сплатила за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 906 грн 88 коп. (2422,40?150%?0,8).
Оскільки апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволена на 72,43% (100-27,57), то з ТОВ «Коллект Центр» на її користь слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 105 грн 45 коп. (2906,88?72,43%).
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ТОВ «Коллект Центр» від сплати ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати в суді першої інстанції у розмірі 1 043 грн 71 коп. (3149,16-2105,45).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором і судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження – 01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 44276926) 8 576 гривень 18 копійок заборгованості за кредитним договором і 1 043 гривні 71 копійку судових витрат, а всього – 9 619 гривень 89 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Продан Б.Г.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27