Справа № 346/1095/25 
Провадження № 33/4808/595/25 
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., з участю секретарів с/з Остапчук Б.М., ОСОБА_1 , захисника - адвоката Попп А.М., розглянув справу за апеляційною скаргою адвоката Попп А.М. (Захисник) в інтересах ОСОБА_2 (Апелянт) на постанову Коломийського міськрайонного суду від 23.07.2025 та
в с т а н о в и в :
1. Зміст постанови суду першої інстанції.
1.1. Суд визнав Апелянта винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддав штрафу 17 000 грн, позбавив права керування транспортними засобами на 1 рік.
1.2. 23.02.2025 о 21:13 у м. Коломия по вул. Привокзальна, 12, Апелянт керував автомобілем марки «ВАЗ 2109» (д.н.з. НОМЕР_1 ) з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву), чим порушив п. 2.9 а ПДР України.
Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Алкофор-507». Результат тесту – 1, 37 проміле, тест № 000123 від 23.02.2025, водій з результатом згідний.
2. Доводи апеляційної скарги.
2.1. Суд розглянув справу без участі захисника, незважаючи на подану заяву про відкладення слухання справи.
2.2. Суд першої інстанції порушив право Апелянта на захист, оскільки проігнорував об`єктивні причини неявки захисника та розглянув справу без належного представництва.
2.3. Судом допущено суттєві порушення процесуального законодавства, що призвело до ухвалення незаконної та необґрунтованої постанови, яка підлягає скасуванню.
Просить оскаржену постанову скасувати та постановити нову.
До початку апеляційного розгляду захисник надіслав клопотання про зупинення провадження у справі щодо Апелянта до звільнення останнього з військової служби. До клопотання долучив оригінал довідки від 21.07.2025 про перебування Апелянта на військовій службі в ЗСУ по мобілізації з 28.07.2022.
10.10.2025 захисник надіслав доповнення до апеляційної скарги в яких зазначив, що працівники поліції порушили процедуру медичного огляду щодо військовослужбовців, яка встановлена у нормі ст. 266-1 КУпАП, а тому медичний огляд Апелянта недійсний. Просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
3. Провадження в апеляційному суді.
Захисник підтримав доводи апеляційної скарги, заяви про зупинення провадження у справі і доводи доповнень до апеляційної скарги від 10.10.2025 щодо порушення процедури медичного огляду стосовно Апелянта, який є військовослужбовцем і тому підлягав медичному огляду на стан сп`яніння в порядку ст. 266-1 КУпАП, а не ст. 266 Кодексу. Аргументував це тим, що норма ст. 266-1 Кодексу була прийнята пізніше за норми ст. 15, 266 КУпАП, в цьому випадку вона пом`якшує становище Апелянта, а тому саме цю норму і належало застосувати. Порушення порядку ст. 266-1 КУпАП є підставою для визнання огляду недійсним. Відповідно склад правопорушення, передбачений у ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях Апелянта не підтверджений належними та допустимими доказами. Оскаржене рішення належить скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
4. Мотиви суду апеляційної інстанції.
4.1. Щодо клопотання про зупинення провадження.
У справі є дані, що Апелянт є військовослужбовцем (довідка №1200/148/9/66-1/648 від 21.07.2025). 
Норма про зупинення провадження, у зв`язку з перебуванням на службі за вказаною підставою в КУпАП відсутня, строки провадження в справах про адміністративні правопорушення скорочені.
Апелянт може перебувати на службі в ЗСУ невизначений термін через війну, можливість переривання давності накладення стягнення не передбачена, законних підстав для зупинення провадження немає. Через неможливість переривання строків давності (ст. 38 КУпАП) суд не вважає обгрунтованим застосування до цієї ситуації аналогії закону (КПК).
4.2. Норми і факти.
4.2.1. Заборона водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП та п.2.9 «а» ПДР України.
З відеозапису слідує, що Апелянт керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2109» (д.н.з. НОМЕР_1 ) та був зупинений працівниками поліції з приводу порушення правил дорожнього руху (не працювала підсвітка номерного знаку). В ході спілкування працівники поліції виявили у Апелянта ознаки алкогольного сп`яніння, водій вказав, що вживав напередодні. Працівники поліції запропонували пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Алкофор-507», на що Апелянт погодився (відеозапис № 0011 час 21:18:58), а також погодився з результатом пройденого огляду (відеозапис № 0011 час 21:30:00) та відмовився від проходження огляду в медичному закладі. На відео зафіксовано роз`яснення прав.
4.2.2. Процедура медичного огляду військовослужбовців ЗСУ, які перебувають з ознаками сп`яніння, зокрема в “заборонених законом інших місцях”, визначена спеціальною нормою ч. 3 ст. 266-1 КУпАП (від 13.12.2022). 
Водночас існує також норма ч. 1 ст. 15 КУпАП (від 01.07.2021), за текстом якої військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність за порушення ПДР на загальних підставах. Із цього цілком можливий висновок, що ці суб`єкти повинні проходити медичний огляд на стан сп`яніння відповідно до ст. 266 КУпАП як і всі інші водії, адже норма ч. 1 ст. 130 КУпАП стосується водіїв без зазначення інших статусів цих осіб.
Отже, є дві норми, які по-різному регулюють питання медичного огляду на стан сп`яніння суб`єктів адміністративного правопорушення. 
Виконати обидві одночасно неможливо, і тому необхідно визначити, яку з них належить застосувати в цьому випадку. Для цього потрібно розкрити їх призначення та зміст, які були вкладені законодавцем при їх формулюванні. 
4.3. Значення термінів (слів), зв`язок з іншими нормами. 
Визначення, вжитих в ст. 8, 12, 13, 14, ч. 1 ст. 15 та в текстах ряду інших норм КУпАП, словосполучень “несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах”, “підлягають відповідальності на загальних підставах”, “притягується до відповідальності”, “накладення стягнення” законодавець не дав. У різних нормах ці словосполучення вжиті в різних контекстах, не можуть бути зведені до однозначного тлумачення, їх смислове навантаження може бути різним.
У такому разі терміну потрібно надавати те значення, яке він має в літературній мові, а потім розкрити його формально-юридичний зміст залежно від контексту вжиття та системного зв`язку з іншими нормами, з якими цей термін прямо чи корелятивно пов`язаний. 
Найперше питання стосується того, чи є вирази “підлягають”, “притягуються”, “несуть”, “накладається” синонімами в контексті адміністративної відповідальності?
Вживання цих слів у літературній мові, та у формально-юридичному аспекті не дає підстав для такого висновку. 
4.3.1. “Підлягати відповідальності” (ст. 8, 12, 13, 14 КУпАП) - означає потрапити під дію, вплив (тут норм КУпАП) і в нормах Кодексу застосовується щодо визначення кола суб`єктів певних видів правопорушень. Це підпадіння особи під норму, спроможність бути притягнутим і нести відповідальність на підставі відповідних норм КУпАП.
4.3.2. Словосполучення “притягується до відповідальності” в контексті приписів зокрема ст. 268 КУпАП вказує на процесуальний аспект - процедуру (умови і порядок) вчинення дій по встановленню складу правопорушення. За загальним правилом, особа є притягнутою до відповідальності у результаті складання щодо неї акту обвинувачення.
У подібних випадках це протокол (ст. 254 КУпАП) про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
4.3.3. Вираз “несуть відповідальність” означає покладений на когось обов`язок відповідати за вчинки. 
Тобто, несення відповідальності у загальновживаному контексті, - це ноша, яка покладена на особу, а з формально-юридичного боку - це стадія після акту притягнення, це процедура розгляду справи, накладення стягнення, і виконання покладеного на особу конкретного обов`язку згідно з санкцією норми ч. 1 ст. 130 КУпАП. Військовослужбовці за порушення ПДР згідно з ч. 1 ст. 15 Кодексу несуть відповідальність на загальних підставах.
Із цього слідує висновок, що указані мовні вирази не мають синонімічного характеру, а з формально-юридичного боку стосуються різних стадій і форм правозастосування. 
Отже, це і слова різні, і їх юридичне значення теж.
4.3.4. В якості наступного кроку потрібно звернути увагу на поняття “загальні підстави відповідальності”.
КУпАП не містить його прямої дефініції. Однак, у ст. 9 КУпАП є описання складу правопорушення, який і є за загальним правилом, формально-юридичною підставою для відповідальності. Таке розуміння корелюється з визначенням підстав відповідальності в суміжній галузі кримінального права (ст. 2 КК). 
Це норма матеріального права, а не процесуального. Законодавець у ч. 1 ст. 15 Кодексу не вжив виразу “у загальному порядку”.
Поширення загальних підстав відповідальності на процесуальний аспект медичного огляду (спеціальний випадок) є невиправданим розширенням змісту поняття. 
Невиправданим із-за того, що з цього приводу законодавець увів спеціальну норму для спеціального суб`єкта, - ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, а тому поширення дії норм ч. 1 ст. 15, ст. 266 КУпАП є дублюванням уже врегульованого питання і не враховує спеціальний статус суб`єкта.
Спеціальний порядок огляду не заважає несенню відповідальності на загальних підставах.
Окрім того, як зазначалося, законодавець у ч. 1 ст. 15 Кодексу навів перелік правопорушень, за які військовослужбовці несуть відповідальність на загальних підставах. І тоді, якщо військовослужбовець з ознаками сп`яніння вчинив, зокрема “порушення тиші в громадських місцях”, то відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП він буде проходити огляд в порядку ст. 266-1 Кодексу. А якщо керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння, то чомусь на підставі цієї ж норми має проходити медичний огляд в порядку ст. 266 Кодексу. 
Тобто, з точки зору загальних підстав відповідальності відмінності в діях осіб немає, вони об`єднані однією множиною випадків, але процедури повинні бути застосовані різні, що нелогічно. На думку апеляційного суду це хиба "розрізнення без відмінності" (distinction without a difference).
На таке розуміння вказує також і те, що, до прикладу, у ч. 4 ст. 15 КУпАП та інших загальних нормах, законодавець установив винятки за аналогічні дії, але з урахуванням специфіки статусу спеціальних суб`єктів, вживши той же вираз “несуть відповідальність”, тільки вже не на загальних підставах, а в дисциплінарному порядку або з виключенням певних видів стягнень (як то штраф). А за військові адміністративні правопорушення щодо таких спеціальних суб`єктів як військовослужбовці ЗСУ передбачені види стягнень, які до інших суб`єктів КУпАП не застосовуються (арешт з утриманням на гауптвахті).
Чи можна до цієї норми застосувати звужене тлумачення? А саме, що коментована норма ч. 3 ст. 266-1 Кодексу стосується військовослужбовців, які виконують обов`язки служби, а поза службою підлягають відповідальності, як і всі інші суб`єкти. Звужувальне тлумачення також не обгрунтоване, оскільки ні зміст норм, ні їх логіка не дають підстав для такого звуження кола суб`єктів і обставин. 
4.3.5. Для вирішення вказаних колізій ключовим також є розкриття значення та змісту поняття “заборонені законом інші місця”, вжите в ч. 3 ст. 266-1 КУпАП. 
А саме, чи поширюється воно і на випадки перебування військовослужбовця з ознаками сп`яніння за кермом транспортного засобу під час його руху (керування). 
Перелік таких місць у нормі не є вичерпним, а значить таких місць для військовослужбовців може бути більше, до них уходить все те, що заборонене.
З формальної точки зору, “інші заборонені законом місця” стосуються усіх перелічених і не перелічених у нормі ч. 3 ст. 266-1 КУпАП місць, де військовослужбовцю заборонено бути з ознаками сп`яніння. Це більший засновок. Меншим засновком є керування військовослужбовцем транспортним засобом, адже таке керування також заборонене законом (п.2.9. а ПДР). Поняття “водій-військовослужбовець” деталізує суб`єкта і вказує на його специфічний статус. Із цього слідує висновок, що військовослужбовець, який керує транспортним засобом у стані сп`яніння перебуває у забороненому законом місці, і тому медичний огляд на стан сп`яніння проводиться за процедурою, яка встановлена у нормі ст. 266-1 КУпАП. 
Таке розуміння відповідає нормативному визначенню п. 2.9.”а” ПДР, ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 3 ст. 266-1 КУпАП і правовому принципу Lex specialis derogat legi generali (спеціальна норма має перевагу над загальною). 
4.4. Призначення норм та послідовність їх прийняття (історія). 
4.4.1. Проходження медичного огляду - процесуальна дія. За її результатами відбувається акт притягнення до відповідальності - уповноважена особа складає відповідний протокол. 
Військовослужбовці ЗСУ користуються додатковими процесуальними гарантіями, оскільки забезпечують обороноздатність країни під час війни. Їх правовий статус у силу цього особливий. Ці гарантії, слід уважати, не мають персоналістського характеру, вони направлені на захист боєздатності військ під час війни, адже військовослужбовець служить 24/7 і може виконувати бойові розпорядження чи інші накази по службі, які потрібно виконати точно і в строк, і які не можна розголошувати працівникам поліції.
У цьому випадку дотримання належної процедури дозволяє як виконувати завдання служби, так і забезпечувати безпеку руху.
І тому є всі підстави вважати, що саме з такою метою Законом № 2839-IX від 13.12.2022, (для унеможливлення втручання невійськових службових осіб в діяльність ЗСУ та можливе перешкоджання ними виконанню обов`язків служби) вже під час активних бойових дій була прийнята спеціальна норма, - процедура медичного огляду військовослужбовців ЗСУ, які перебувають у заборонених законом інших місцях із ознаками сп`яніння (тут - ч. 3 ст. 266-1 КУпАП). 
4.4.2. Окрім того, ця норма (ст. 266-1 КУпАП) уведена пізніше за редакцію ч. 1 ст. 15 та ст. 266 КУпАП, вона більш повно та вичерпно описує процедуру медичного огляду військовослужбовця, який перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння в заборонених законом місцях. І визначає наслідки недотримання порядку (ч. 9 ст. 266-1 КУпАП).
4.4.3. З указаних вище мотивів саме її і належало, на переконання суду, застосувати в цьому випадку. 
4.5. Супутньо висловлене.
Водночас, суд апеляційної інстанції змушений констатувати, що коментовані норми, як зазначалося вище (п. 4.2.), можуть бути витлумачені по-різному в силу неясності формулювань закону. 
Єдності практики з цього приводу немає, висновки ВС, як орієнтири правильного розуміння умов застосування вказаних норм відсутні, оскільки такі справи не є предметом перегляду в касаційному порядку (в окремих випадках ВС все ж розглядає питання, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку). 
Такі загальні міркування є супутніми, тобто не перебувають в прямому логічному зв`язку з висновками цього рішення, але на думку суду апеляційної інстанції, пояснюють причини можливих різнотлумачень.
У такому випадку, суд повинен аргументувати своє тлумачення, тобто на підставі розкриття призначення та змісту норм, указати принаймні те, чому “несення відповідальності на загальних підставах”, в цьому випадку поширюється і на процедури проходження медичного огляду спеціальним суб`єктом, і чому керування ТЗ військовослужбовцем з ознаками сп`яніння не входить у поняття “інших заборонених законом місць”.
4.6. Додаткові мотиви щодо обрання варіанту тлумачення. 
Цілком можливим також є і таке розуміння, що обидві норми - і норма ст. 266 (щодо усіх водіїв як спецсуб`єктів) у сполученні з ч. 1 ст. 15 КУпАП, і норма ст. 266-1 КУпАП (щодо військовослужбовців) , - є спеціальними і конкурують між собою. 
У такому разі потрібно затосовувати ту норму, яка уведена пізніше, а саме норму ч. 3 ст. 266-1 КУпАП (Lex posterior derogat legi priori - пізніший закон скасовує попередній закон).
Якщо ж обидві позиції видаються однаково обгрунтованими, то тоді, на переконання апеляційного суду, за наявності вагомих сумнівів щодо тлумачення конкуруючих норм і для обрання тієї, яку належить застосувати, слід керуватися принципом “in dubio pro persona” (у вагомих сумнівах - на користь людини). 
Це відповідає конституційному принципу верховенства права і ознакам справедливого суду. Такий висновок слідує також і з Постанови КАС ВС від 10.01.2024 у справі №240/4894/23/.
Цей суд вирішує спори між фізичними особами і владними інституціями, а тому його рішення з такого загальноправового і принципового питання є релевантним до ситуації з тлумаченням норм у цій справі.
5. Висновки і рішення.
Апелянт-військовослужбовець, на думку працівників поліції, перебував за кермом із ознаками наркотичного сп`яніння і тому за приписами ч. 3 ст. 266-1 КУпАП міг бути підданий медичному огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (ВСП ЗСУ), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП та “Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду”. 
Апеляційний суд констатує, що цей установлений законом порядок працівниками поліції не був дотриманий.
Тому вся процедура огляду, яку застосували до Апелянта, згідно з категоричними приписами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсною, а її результати (відмова) недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, які визначені законом. 
Застосування цієї процедури починається з моменту встановлення того, що особа є військовослужбовцем. 
Із цих мотивів, відповідно до ч. 8, 9 ст. 294 КУпАП, апеляційну скаргу з доповненнями належить задовольнити, оскаржену постанову скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - оскільки докази були отримані з істотним порушенням процесуальних норм і тому є недопустимими.
При цьому апеляційний суд виходить із того, що згода чи незгода військовослужбовця пройти огляд чи його фактичне проходження значення не має, оскільки норма ст. 266-1 КУпАП має імперативний характер і адресована службовим особам, які повинні провести такий огляд з дотриманням визначеної процесуальної форми. У цьому разі відмова могла б містити склад правопорушення, якби Апелянт відмовився від огляду під час виконання процедури медичного огляду в порядку ст. 266-1 КУпАП та “Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду”. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання про зупинення провадження - відмовити.
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника Попп А.М. - задовольнити.
Постанову Коломийського міськрайонного суду від 23.07.2025 щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова не оскаржується.

Суддя                                                                                А.Ю. Малєєв