ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
6 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 369/8242/22
провадження № 51-12км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                             ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої 
кримінальне
провадження закрито     ОСОБА_6 ,
захисника                            ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 1 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сасанівка Полонського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього певні обов`язки.  
Згідно з вироком суду в період часу з 3 по 8 квітня 2022 року ОСОБА_6 , під час дії воєнного стану, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись відсутністю сторонніх осіб, викрав з території домоволодіння мінібайк Like.Bike Zero+ (gunmetal), (серійний номер виробу НОМЕР_2), ринкова вартість якого становила 18 500 грн, після чого з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, маючи можливість розпорядитись ним на власний розсуд.
Апеляційний суд задовольнив апеляційній скарги обвинуваченого та його захисника, скасував вирок районного суду, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з тим, що невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 у суді і вичерпані можливості їх отримати.  
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції дослідивши письмові докази, взагалі не надав їм жодної оцінки. Водночас, суд надав іншу, протилежну оцінку, ніж суд першої інстанції, показанням потерпілої та свідків, яких безпосередньо не допитував і не прослуховував їх показання, що були надані у місцевому суді. При цьому, суд надав вирішальне значення цим показанням та послався на них як на докази невинуватості ОСОБА_6 , незважаючи на те, що ці самі показання місцевий суд поклав в основу рішення про його винуватість. Отже, суд всупереч вимогам ст. 404 КПК не забезпечив можливості реалізації учасникам кримінального провадження своїх прав. Крім того, апеляційний суд констатував, що факт користування ОСОБА_6 мінібайком не указує безпосередньо на вчинення ним таємного викрадення майна. При цьому, сам ОСОБА_6 вважав, що його дії слід кваліфікувати як привласнення знахідки, що на думку прокурора є помилковим, оскільки визначальним для правильної кваліфікації дій в даному випадку є усвідомлення обвинувачуваним характеру вчинюваних ним дій. Разом з цим, мінібайк мав серійний номер виробу та був у цілком придатному для користування стані, однак ОСОБА_6 не прийняв ніяких спроб встановити власника майна, тільки зарядив мінібайк і почав ним користуватись. 
Отже, вищенаведені порушення потягли за собою незастосування апеляційним судом закону про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а рішення суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК і підлягає скасуванню.  
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Положеннями статей 370, 419 КПК передбачено, що ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом статей 404, 409 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд наділений повноваженнями за певних обставин повторно досліджувати докази та обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України і ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Так, згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні такого правопорушення.
За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, суд апеляційної інстанції керувався цими нормами закону.
При перевірці доводів апеляційних скарг в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції, діючи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, надав їм належну правову оцінку та навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок районного суду в порядку апеляційної процедури за апеляційними скаргами сторони захисту, дійшов висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вчинення ОСОБА_6 як об`єктивної так і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, зокрема, вчинення крадіжки мінібайку, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження.
Як убачається з ухвали, апеляційним судом було задоволено клопотання сторони захисту та повторно досліджено протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведених зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рапорт та постанову про тимчасовий доступ до речей і документів, повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, постанови про здійснення досудового розслідування слідчою групою та зміну слідчої групи, постанову про призначення групи прокурорів, висновок експерта № 2042/22, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 тощо.   
Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він в період часу з 3 по 8 квітня 2022 року проник до території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_10 . Проте, доказів вчинення ОСОБА_6 об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину у ході судового розгляду встановлено не було.
При цьому, апеляційний суд звернув увагу, що місцевим судом було обґрунтовано виключено з викладу фактичних обставин формулювання обвинувачення посилання на те, що ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння. 
Крім того, точний час та дата вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення органом досудового розслідування не встановлено, як і не встановленого цього судом першої інстанції. Отже, органом досудового розслідування не доведено коли та у якій спосіб ОСОБА_6 проник у будинок та чи проникав він у цей будинок взагалі.   
Згідно показань потерпілої ОСОБА_10 , власником домоволодіння є її матір - ОСОБА_11 , однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані про допит цієї особи, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, з приводу викрадення з її домоволодіння вищезгаданого мінібайку. 
До того ж, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 викрав мінібайк з території домоволодіння, який стояв при вході в будинок, після чого залишив місце вчинення злочину, маючи можливість розпорядитись ним на власний розсуд, однак, зі слів потерпілої вбачається, що мінібайки знаходились у самому будинку в коридорі. 
Крім цього, з показань потерпілої слідує, що вона та її сім`я, включно з матір`ю ОСОБА_11 , покинули вищевказане домоволодіння, добровільно залишивши ключі від будинку та вхідних дверей для начальника ТРО, для можливості користування будинком військовим. З 5 березня по середину квітня 2022 року (час відсутності потерпілої та її матері), в їх домоволодінні проживала досить велика кількість військових, про що ОСОБА_10 стало відомо зі слів військових ТРО. 
При цьому, основну частину своїх показань потерпіла посилалась на свідчення військових ТРО та їх командира, однак жодного разу не вказала будь-які ідентифікуючі дані цих осіб, що в свою чергу позбавило можливості їх встановити та допитати в якості свідків у цій справі. Водночас, ОСОБА_10 було відомо, що в їх будинку з початку війни перебували «айдарівці» та декілька інших ротацій військових, а під кінець березня в 25-28 числах, до будинку заселився батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що збігається з показаннями свідка ОСОБА_12 наданими у суді. 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що свідок  ОСОБА_12 , (військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , командир військової розвідки з позивним « ОСОБА_13 ») підтвердив, що приблизно на початку квітня 2022 року в нього в підрозділі перебував ОСОБА_6 . В будинку потерпілої його підрозділ перебував на початку березня, оскільки їх туди заселили бійці ТРО, і там дійсно знаходились два мінібайки, на яких їздив один із його бійців, проте це був не ОСОБА_6 , оскільки в даному будинку вони були не довго та переїхали до іншого. ОСОБА_6 потрапив до них в підрозділ вже тоді, коли вони переїхали до іншого будинку в с. Шпитьки. ОСОБА_12 зазначив, що коли на початку квітня 2022 року вони виїжджали з будинку потерпілої, то мінібайки залишались там. 
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що йому не відомо щоб ОСОБА_6 викрадав мінібайк з домоволодіння потерпілої, та не може впевнено ствердити, що саме ОСОБА_6 їздив на мінібайках. При цьому свідок ОСОБА_8 пояснив, що не бачив щоб ОСОБА_6 їздив на міні байку, та ствердив, що на ньому їздила інша особа, молодший хлопець, з яким у свідка була розмова. Також зазначив, що після 10 березня 2022 року в будинку потерпілої проживало близько 30 військових. 
Отже, суд наголосив на тому, що матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_6 у будинку потерпілої.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження дійшов висновку, що доказами, які в них містяться та стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 проникав чи перебував на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 та здійснив викрадення мінібайка Like.Bike Zero+ (gunmetal), серійний номер виробу НОМЕР_2.
З вищенаведеними висновками суду апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду та вважає, що ухвала цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про порушення судом апеляційної інстанції вимог засади безпосередності дослідження доказів виходячи з наступного.  
Як слідує з установленої практики Верховного Суду: безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження .
Оцінка доказів здійснюється судом за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу зокрема, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Водночас, Суд не погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про те, що суд апеляційної інстанції, надав протилежну оцінку показанням потерпілої та свідків, ніж місцевий суд.
Зокрема, свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції зазначав, що на мінібайку їздив не ОСОБА_6 , а інша особа. Підтвердив, що ОСОБА_6 потрапив до них у підрозділ, вже коли вони переїхали до іншого будинку в с. Шпитьки. Свідок ОСОБА_9 вказав, що не впевнений, що саме ОСОБА_6 користувався мінібайком, а свідок ОСОБА_8 не впізнав ОСОБА_6 , як особу яка їздила на мінібайку. Потерпіла пояснила, що від чоловіків з ТРО їй відомо про те, що ОСОБА_6 пересувався по селу на мопеді, проте від кого саме їй стало про це відомо, ОСОБА_10 не повідомила. 
Отже, вищевказані особи будучи допитаними у суді першої інстанції не підтвердили факт проникнення ОСОБА_6 на територію домоволодіння потерпілої та вчинення ним крадіжки мінібайку останньої. 
Відтак, апеляційний суд не надав показанням свідків і потерпілої іншої оцінки, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, та не порушив вимог засади безпосередності дослідження доказів (ст. 23 КПК).
Слід звернути увагу на те, що потерпіла ОСОБА_10 у суді підтвердила лише факт користування ОСОБА_6 мінібайком (про який їй стало відомо зі слів інших осіб), що не заперечується і стороною захисту. 
Апеляційний суд наголосив на тому, що факт користування ОСОБА_6 мінібайком не указує безпосередньо на вчинення ним таємного викрадення чужого майна, а зібраними у справі доказами не спростовуються показання ОСОБА_6 про те, що він знайшов мінібайк на звалищі у непридатному стані та вирішив, що цей мінібайк був викинутий і не мав підстав вважати, що власник може його розшукувати.    
У підсумку суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази, не дозволяють зробити однозначний та беззаперечний висновок поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Наведені у касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оспорюваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 1 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                            ОСОБА_3