Справа №450/5183/23                                 Головуючий у 1 інстанції:Мельничук І. І. 
Провадження №22-ц/811/75/25                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мельничук І.І. від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Оброшинської сільської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Потапова Тетяна Ігорівна до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Оброшинської сільської ради про позбавлення батьківських прав, – відмовлено. 
Вказане рішення оскаржила  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2024 рокута постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вважає таке рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, а відтак таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що з липня 2010 року з моменту розірвання шлюбу, в подальшому відповідач не проявляв по відношенню до дитини жодних батьківських обов`язків, а саме: не бере безпосередньої участі у вихованні; на надав жодної фінансової та матеріальної допомоги; не цікавиться його становищем та інше. Звертає увагу, що батько ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів боржника – ОСОБА_4 , відповідно до виконавчого документа №56219490 станом на 01.07.2023 року становить 65799,15 грн., що в свою чергу лише підтверджує факт невиконання відповідачем належного обов`язку із забезпечення матеріального добробуту дитини. Вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що відповідач нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Окрім цього, допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками близько 14 років. Зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дав пояснення по справі, а саме, що близько 14 років не бачив батька, зазначав, що з батьком не спілкується, адже інтересу до нього і до його життя останній не проявляє, в гості не приходить, подарунки не дарує, ніяким чином не підтримує. Звертає увагу, що матеріалами справи, поясненнями сторін у справі та свідків підтверджено, що протягом 14 років відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на встановлення з дитиною близьких та дружніх відносин. Вважає, що в діях відповідача наявне свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, повної байдужості до подальшої долі та життя сина, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ним винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої відповідач повністю самоусунувся від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Звертає увагу, що доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання відповідачем свого батьківського обов`язку по відношенню до сина, матеріали справи не містять.
В судове засідання окрім позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 51 Конституції України, ст.ст. 81, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 141, 142, 150, 153, 155, 164, 166 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», постанову Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, постанову Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №761/2855/17, постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» та відмовляючи у задоволенні позову, – та відмовляючи у задоволенні позову, – виходив з того, що копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.04.2006 року, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 674 від 12.07.2021 року, виданого за підписом голови комісії з припинення Рясне-Руської сільської ради Алєксєєва Н. І. вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 13.05.2016 року по теперішній час. Згідно рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2010 року, справа № 2 – 1069/10 вбачається, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу задоволено, вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , який був зареєстрований 29.10.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис проведено за № 3369. Із характеристики учня 9 класу Рясне-Руського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів ДНЗ», виданої за підписом директора НВК І. Хоружого та класного керівника Л. Дребот вбачається, що ОСОБА_7 навчається в Рясне-Руському НВК з 2015року. За час навчання виявив середній рівень знань. Добре розвинена пам?ять та увага. Запам?ятовує навчальний матеріал, але навчається не в повну міру своїх можливостей. Виявляє логічне, образне, творче мислення. Має здібності до вивчення предметів природничо-математичного циклу. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у житті класу. ОСОБА_9 веселий, товариський, стриманий. Користується повагою серед однокласників. Має багато друзів. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв?язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько з класним керівником зв?язок не підтримує, батьківські збори не відвідує. Також із характеристики студента Відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_7 , 2006 року народження, виданого 11.07.2023 року за підписом директора ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_11 навчається в коледжі з 01 вересня 2021 року, на даний час є студентом другого курсу і навчається за спеціальністю 123 «Комп?ютерна інженерія» на денній формі навчання. До навчання ставиться сумлінно, постійно підвищує свій професійний рівень. Значну увагу приділяє практичному освоєнню сучасних комп?ютерних технологій. За час навчання зарекомендував себе як дисциплінований, старанний. наполегливий студент. Виявляє логічне, конкретне мислення. Труднощів у навчанні не відчуває. Безпідставних пропусків і запізнень на заняття не допускає. На критику реагує адекватно. Критично ставиться до власних вчинків. За складом характеру ввічливий, урівноважений. спокійний. Мас авторитет серед товаришів. Виявив доброзичливість у спілкуванні з одногрупниками. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв`язок з куратором, систематично відвідує батьківські збори. Батько з куратором зв`язок не підтримує. батьківські збори не відвідує. Із розрахунку заборгованості по аліментах (ВП № 56219490, дата відкриття виконавчого провадження 18.04.2018 року), виданого 11.07.2023 року головним державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ МЮ Мартою Думальською, вбачається, що на підставі наявних матеріалів виконавчого провадження проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів в період із 20.07.2011 року по 31.08.2020 рік, відповідно боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2023 в сумі 68528,00 грн. Боржником за вказаний період сплачено 2727,85 грн. Заборгованість із сплати аліментів боржника - ОСОБА_4 , відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 01.07.2023 становить 65 799,15 грн. У точ же час, із Постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження від 21.08.2018 року, ВП № 56219490 встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_2 від 31.01.2017 року боржник змінив прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, постановлено змінити прізвище боржника з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5,6 ст.19СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. У висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Оброшинської сільської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , 1984 року народження щодо неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 6, пункту 9, частини 1 статті 23, статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування», частини 5 статті 19, статті 164 Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаних із захистом прав дитини», заслухавши пояснення матері дитини - ОСОБА_1 , взявши до уваги пояснення сусідів, родичів дитини та інші матеріали справи, враховуючи протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Оброшинської сільської ради від 28.03.2024 року № 3, вважають за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він повністю ухиляється від виконання батьківських обов?язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з ним не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров?я, навчанням ОСОБА_9 , не бере участі у його вихованні, не піклується про духовний, фізичний і моральний розвиток дитини, не спілкується з сином, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природних здібностей сина, не готує його до самостійного життя та праці, не забезпечує його необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні. Враховуючи, що висновок органу опіки та піклування не містить інформації про те, чи були розглянуті альтернативні заходи впливу на відповідача, спрямовані на забезпечення його участі у вихованні дитини. Зокрема, не зазначено, чи проводилася з батьком профілактична робота, чи інформувався він про свої обов`язки, у той же час, такий не містить аналізу того, як позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини. Найкращі інтереси дитини визначаються як забезпечення умов для її гармонійного розвитку, врахування її емоційних, фізичних і духовних потреб, а також збереження зв`язків із обома батьками. Позбавлення батьківських прав автоматично позбавляє дитину можливості отримувати від батька не лише матеріальну підтримку у формі аліментів, але й потенційний внесок у її виховання в майбутньому. У висновку відсутні конкретні дані, які б свідчили, що подальший зв`язок з батьком є неможливим або шкідливим для дитини. Висновок базується переважно на поясненнях матері дитини, сусідів та родичів, що є суб`єктивними свідченнями. Водночас відсутні об`єктивні докази, які б підтверджували ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Не зазначено, чи були спроби батька встановити зв`язок із дитиною, чи він був обмежений у такій можливості, зокрема з ініціативи матері або через інші обставини. Також відсутня інформація про причини, через які батько не спілкується з дитиною. Суд, розглядаючи матеріали справи, зокрема висновок органу опіки та піклування, врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який застосовується лише в разі доведення фактів, що свідчать про істотне порушення батьком своїх обов`язків та неможливість подальшого виконання ним цих обов`язків у майбутньому. Такий захід несе незворотні наслідки, як для дитини, так і для батька, а тому його застосування має бути достатньо мотивованим, відповідати принципу найкращих інтересів дитини та ґрунтуватися на беззаперечних фактах. В судовому засіданні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в судовому засіданні дав пояснення по справі, а саме, що близько чотирнадцяти років не бачив батька, зазначив, що з батьком не спілкується, адже інтересу до нього і до його життя останній не проявляє, в гості не приходить, подарунки не дарує, ніяким чином не підтримує. На запитання, чи спілкуються між собою батьки повідомив, що чув як його батько дзвонив до мами і говорив, що буде допомагати їй утримувати. Однак, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Як на підставу пред`явлення даного позову, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що тривалий час, приблизно 14 років, із моменту розлучення, відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не спілкується з ним, всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Суд, аналізуючи в сукупності зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що наведені позивачем ОСОБА_1 обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні дитини, не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, також потрібно врахувати позицію відповідача ОСОБА_4 , викладену у його заяві, а також в судових засіданнях, який проти позову заперечив, що може свідчити про його інтерес до сина. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, враховуючи пояснення свідків, які були заслухані в судовому засіданні, а також, на момент розгляду справи вже повнолітнього, ОСОБА_7 , який не висловив власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав його батька, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів ОСОБА_7 шляхом позбавлення батька ОСОБА_4 його батьківських прав, при розгляді даної справи судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідним батьком. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, тому в задоволенні позовних вимог, слід відмовити.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, та підстав для скасування оскаржуваного рішення – немає.
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до  ОСОБА_3 , за участі органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Оброшинської сільської ради про позбавлення батьківських прав, у якому просила:
- постановити рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування позову зазначала, що 29.10.2005 року між позивачем, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідачем ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб, перебуваючи у шлюбі народився син – ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини. Підставами для розірвання шлюбу, були ті обставини, що відповідач не цікавиться сім?єю, не допомагає в утриманні дитини. Відповідач, як батько, не надавав фінансової чи якої-небудь іншої підтримки для належного розвитку дитини. Не допомагав забезпечувати необхідними матеріальними та нематеріальними благами для нормального розвитку дитини. Не надавав із своєї сторони матеріальну допомогу у вигляді: продуктів, речей чи оплати певних послуг на розвиток дитини, фінансову допомогу для покриття таких витрат. Неодноразово зверталась до відповідача, щоб надавав хоч якусь матеріальну чи фінансову допомогу, щоб разом із сином проводив час у вигляді спільних прогулянок, але поведінка відповідача не змінювалась. Після розлучення, неодноразово зверталась до відповідача, щоб надавав допомогу дитині, оскільки дитина росте та для його належного розвитку, з кожним днем потребується все більше витрат. Вказує, що витрачає кошти у відповідному розмірі, розмір яких з кожним періодом часу змінюється у більшу сторону. Вважає, що батьки зобов?язані нести солідарну відповідальність та однаково забезпечувати всім необхідним, а не лише хтось один. Тому, відповідач також має подумати про те, щоб надавати із своєї сторони матеріальну допомогу, або у вигляді продуктів харчування, речей чи оплати певних послуг, на розвиток дитини, або надавати фінансову допомогу для покриття таких витрат. Проте, із сторони відповідача жодної конкретної відповіді, чи буде він допомагати. Жодної матеріальної, чи фінансової допомоги не надавалось. Відповідно, зважаючи на те, що з липня 2010 року з моменту розірвання шлюбу, в подальшому відповідач не проявляв по відношенню до дитини жодних батьківських обов?язків, а саме: не приймав безпосередньої участі у його вихованні, не надавав жодної фінансової та матеріальної допомоги, не цікавився його становищем та інше. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які не відповідають інтересам дитини а саме - не виконує, покладених законом на батьків обов?язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться повністю на її забезпеченні, вихованням та матеріальним забезпеченням сина займається виключно вона та її родичі. Відповідач не приймав жодної участі в належному забезпеченні свого сина. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов?язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов?язків. У зв`язку із вищенаведеним, просить позов задоволити.
Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.04.2006 року). 
З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 674 від 12.07.2021 року, виданого за підписом голови комісії з припинення Рясне-Руської сільської ради Алєксєєва Н. І. вбачається, що ОСОБА_7 , 06.04.2006 року, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 13.05.2016 року по теперішній час. 
Згідно рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2010 року, справа №2-1069/10 вбачається, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу задоволено, вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , який був зареєстрований 29.10.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис проведено за № 3369. 
Із характеристики учня 9 класу Рясне-Руського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів ДНЗ», виданої за підписом директора НВК І. Хоружого та класного керівника Л. Дребот вбачається, що ОСОБА_7 навчається в Рясне-Руському НВК з 2015року. За час навчання виявив середній рівень знань. Добре розвинена пам?ять та увага. Запам?ятовує навчальний матеріал, але навчається не в повну міру своїх можливостей. Виявляє логічне, образне, творче мислення. Має здібності до вивчення предметів природничо-математичного циклу. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у житті класу. ОСОБА_9 веселий, товариський, стриманий. Користується повагою серед однокласників. Має багато друзів. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв?язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько з класним керівником зв?язок не підтримує, батьківські збори не відвідує.
Також із характеристики студента Відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_7 , 2006 року народження, виданого 11.07.2023 року за підписом директора ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_11 навчається в коледжі з 01 вересня 2021 року, на даний час є студентом другого курсу і навчається за спеціальністю 123 «Комп?ютерна інженерія» на денній формі навчання. До навчання ставиться сумлінно, постійно підвищує свій професійний рівень. Значну увагу приділяє практичному освоєнню сучасних комп?ютерних технологій. За час навчання зарекомендував себе як дисциплінований, старанний. наполегливий студент. Виявляє логічне, конкретне мислення. Труднощів у навчанні не відчуває. Безпідставних пропусків і запізнень на заняття не допускає. На критику реагує адекватно. Критично ставиться до власних вчинків. За складом характеру ввічливий, урівноважений. спокійний. Мас авторитет серед товаришів. Виявив доброзичливість у спілкуванні з одногрупниками. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв`язок з куратором, систематично відвідує батьківські збори. Батько з куратором зв`язок не підтримує. батьківські збори не відвідує.
Із розрахунку заборгованості по аліментах (ВП № 56219490, дата відкриття виконавчого провадження 18.04.2018 року), виданого 11.07.2023 року головним державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ МЮ Мартою Думальською, вбачається, що на підставі наявних матеріалів виконавчого провадження проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів в період із 20.07.2011 року по 31.08.2020 рік, відповідно боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2023 в сумі 68528,00 грн. Боржником за вказаний період сплачено 2727,85 грн. Заборгованість із сплати аліментів боржника – ОСОБА_4 , відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 01.07.2023 становить 65 799,15 грн. 
Із Постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження від 21.08.2018 року, ВП № 56219490 встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_4 від 31.01.2017 року боржник змінив прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, постановлено змінити прізвище боржника з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 .
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування, слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.
ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
В суді першої інстанції, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в судовому засіданні дав пояснення по справі, а саме, що близько чотирнадцяти років не бачив батька, зазначив, що з батьком не спілкується, адже інтересу до нього і до його життя останній не проявляє, в гості не приходить, подарунки не дарує, ніяким чином не підтримує. На запитання, чи спілкуються між собою батьки повідомив, що чув як його батько дзвонив до мами і говорив, що буде допомагати їй утримувати.
Однак, як правильно вказав суд першої інстанції, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5,6 ст.19СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.
У висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Оброшинської сільської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , 1984 року народження щодо неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 6, пункту 9, частини 1 статті 23, статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування», частини 5 статті 19, статті 164 Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаних із захистом прав дитини», заслухавши пояснення матері дитини - ОСОБА_1 , взявши до уваги пояснення сусідів, родичів дитини та інші матеріали справи, враховуючи протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Оброшинської сільської ради від 28.03.2024 року № 3, вважають за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він повністю ухиляється від виконання батьківських обов?язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з ним не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров?я, навчанням ОСОБА_9 , не бере участі у його вихованні, не піклується про духовний, фізичний і моральний розвиток дитини, не спілкується з сином, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природних здібностей сина, не готує його до самостійного життя та праці, не забезпечує його необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні.
Зважаючи на наведені норми закону та встановлені обставини, судом першої інстанції правильно вказано, що висновок органу опіки та піклування не містить інформації про те, чи були розглянуті альтернативні заходи впливу на відповідача, спрямовані на забезпечення його участі у вихованні дитини. Зокрема, не зазначено, чи проводилася з батьком профілактична робота, чи інформувався він про свої обов`язки, у той же час, такий не містить аналізу того, як позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини. 
Найкращі інтереси дитини, як правильно вказав суд першої інстанції, визначаються як забезпечення умов для її гармонійного розвитку, врахування її емоційних, фізичних і духовних потреб, а також збереження зв`язків із обома батьками. Позбавлення батьківських прав автоматично позбавляє дитину можливості отримувати від батька не лише матеріальну підтримку у формі аліментів, але й потенційний внесок у її виховання в майбутньому. 
Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що у висновку відсутні конкретні дані, які б свідчили, що подальший зв`язок з батьком є неможливим або шкідливим для дитини, а також не вказано як саме позбавлення батьківських прав сприятиме якнайкращим інтересам дитини. Висновок базується переважно на поясненнях матері дитини, сусідів та родичів, що є суб`єктивними свідченнями. Водночас відсутні об`єктивні докази, які б підтверджували ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Не зазначено, чи були спроби батька встановити зв`язок із дитиною, чи він був обмежений у такій можливості, зокрема з ініціативи матері або через інші обставини. Також відсутня інформація про причини, через які батько не спілкується з дитиною.
Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який застосовується лише в разі доведення фактів, що свідчать про істотне порушення батьком своїх обов`язків та неможливість подальшого виконання ним цих обов`язків у майбутньому. Такий захід несе незворотні наслідки, як для дитини, так і для батька, а тому його застосування має бути достатньо мотивованим, відповідати принципу найкращих інтересів дитини та ґрунтуватися на беззаперечних фактах.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Як на підставу пред`явлення даного позову, позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що тривалий час, приблизно 14 років, із моменту розлучення, відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не спілкується з ним, всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.
Однак, судом першої інстанції правильно встановлено, що наведені позивачкою обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні дитини, не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, а також потрібно врахувати позицію відповідача ОСОБА_4 , викладену у його заяві, а також в судових засіданнях в суді першої інстанції, який проти позову заперечив, що може свідчити про його інтерес до сина.
Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, на момент розгляду справи вже повнолітнього, ОСОБА_7 , зважаючи на наведені, встановлені обставини, слід вважати, що позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів ОСОБА_7 шляхом позбавлення батька ОСОБА_4 його батьківських прав.
Так, при розгляді даної справи ані в суді першої інстанції, ані суді апеляційної інстанції не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідне в якнайкращих інтересах дитини, оскільки у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідним батьком.
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відтак, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03жовтня 2025 року.

       Головуючий:                 Я.А. Левик

        Судді:                 Н.П. Крайник 

                                М.М. Шандра