ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6621/24  Номер провадження 22-ц/814/3650/25	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просила солідарно стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в сумі 17800 грн. та 200 000 грн. моральної шкоди, а також відшкодувати судові витрати.
Вказувала, що 13.04.2024 малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 близько 18:20 за адресою: АДРЕСА_1 , пересуваючись електросамокатом, порушили правила експлуатації, рухаючись вдвох на одному електросамокаті та здійснили на неї наїзд, внаслідок чого вона отримала травму у вигляді закритого скалкового перелому дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків, у зв`язку з чим була доставлена до лікарні. 
Постановами Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2024 батьків малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. 
Неналежне ставлення відповідачів, як матерів, до виховання доньок, так і по здійсненню за ними нагляду, призвело до вказаної події, внаслідок чого їй спричинено матеріальну шкоду у розмірі 17 800 грн., пов`язану з придбанням комплекту імплантів для остеосинтезу променевої кістки та моральну шкоди, яку вона оцінила в 200000 грн., оскільки їй в руку було вживлено металеву пластину-імплант, що призвело до триваючих больових синдромів, неможливості повноцінно користуватись правовою рукою, яка до даного часу фізіологічно повністю не відновилась. 
Жодних пропозицій щодо позасудового врегулювання спору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди від відповідачів не надходило.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 17800 грн. та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 117800 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 908,40 грн. в рівних частках, тобто по 454,20 грн. з кожної.
В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 

Часткове задоволення позовних вимог мотивовано встановленим фактом ухилення батьків від виховання дітей, внаслідок чого малолітні скоїли наїзд на позивача, завдавши їй травми. Враховуючи, що саме батьки малолітніх дітей мають відшкодувати спричинену шкоду, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на батьків відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі та частково моральної, виходячи з засад розумності та співмірності. 

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в інтересах малолітніх доньок подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять зменшити розмір моральної шкоди зі стягнутих солідарно 100000 грн. до 30000 грн.
Вказують, що стягнута судом сума є занадто високою, зважаючи, що сім`я ОСОБА_6 є ВПО, несе значні витрати по найму житла та утриманню доньки, а відповідач ОСОБА_1 маючи інвалідність та будучи матір`ю одиначкою, отримує лише пенсію по інвалідності, на яку утримує себе та дитину.
Вважають, що 30000 грн. моральної шкоди є адекватним розміром та сприятиме як сатисфакція відновленню порушених прав позивача. 

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 4 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.04.2024 року о 18.20 по вул. Соборності, 9 в м. Полтаві, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , пересуваючись електросамокатом, порушили правила експлуатації електросамоката, рухаючись вдвох на одному електросамокаті та здійснили наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого вона отримала травму: закритий скалковий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків.
Постановами Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2024 у справі № 554/5164/24 та від 27.05.2024 у справі № 554/5164/24, визнано винними ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 184 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2610, ОСОБА_5 з 15.04.2024 по 19.04.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «1-А міська клінічна лікарня» ПМР, з діагнозом «Закритий скалковий перелом дистального мета епіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків.
Для проведення оперативного лікування позивачем був придбаний комплект імплантів для остеосинтезу променевої кістки, вартість якого згідно копії рахунку та квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2024 становить 17800 грн.
Зважаючи на отримання травми, необхідність оперативного лікування та придбання для цього набору імплантів, спричинення моральної шкоди внаслідок вказаних подій та відсутність позасудового врегулювання спору, ОСОБА_5 звернулася до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд, на підставі встановлених судових рішень щодо неналежного виконання батьками малолітніх дітей батьківських обов`язків по їх вихованню, поклав солідарну відповідальність та стягнув на користь позивача матеріальну шкоду та частково моральну.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди; 
використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна;
для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15 березня 2023 року, при розгляді справи № 127/5920/22, провадження № 61-10553 св 22.
Як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 електросамокат рухався на доволі великій швидкості по тротуару, а дівчата, які знаходились на ньому голосно кричали «Розступись». Вона не встигла зреагувати та відчула сильний удар в спину, після чого впала обличчям на землю та зламала при цьому руку. 
Зазначені позивачем обставини не були спростовані іншими учасниками справи та не суперечать зібраним по справі доказам. 
Так, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили, що електросамокатом управляла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 знаходилась позаду,
За вказаних обставин, зазначений електросамокат, яким керувала донька відповідача ОСОБА_1 по відношенню до пішохода ОСОБА_5 в процесі його руху становив підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди, позаяк останній необхідно віднести до джерела підвищеної небезпеки. 
За вказаних обставин спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 1187 ЦК України, а відтак заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки шкода має відшкодовуватись за правилами наведеної правової норми. 
Оскільки електросамокатом, як механічним транспортним засобом, керувала саме неповнолітня ОСОБА_8 , то у відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України остання має відповідати за шкоду спричинену джерелом підвищеної небезпеки. 
Поряд з цим, нормами чинного цивільного законодавства передбачено, що за дії дитини, яка не досягла 14 років усю відповідальність несуть батьки.
Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦК України малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.
Згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Зважаючи, що саме ОСОБА_8 керувала електросамокатом та скоїла наїзд на потерпілу, в силу положень статей 31, 1178 ЦК України, відповідальність за спричинену нею шкоду мають нести батьки, в даному випадку мати ОСОБА_1 , яка є належним відповідачем по справі, тоді як мати малолітньої ОСОБА_3 не має нести відповідальність за спричинену потерпілій шкоду, оскільки її донька не мла відношення до керування електросамокатом та відповідно наїзду на пішохода не здійснювала. 
На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та помилково застосував до спірних правовідносин загальні положення ст. 1166 ЦК України, які їх не регулюють, що призвело до не вірного вирішення спору. 
Оскільки при вирішенні спору судом було неправильно застосовано норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З матеріалів справи, а саме копії рахунку та квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2024 доводяться понесені позивачем витрати на придбання набору імплантів за 17800 грн. та оперативне втручання по їх застосуванню.
Факт спричинення майнової шкоди відповідачами не заперечувався.
Таким чином, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди. 

Що стосується стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Обґрунтовуючи підстави для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 вказувала на душевні страждання, яких вона зазнала у зв`язку із наїздом на неї електросамокату, отриманою травмою та подальшим оперативним лікуванням. Після події вона не може відновити повноцінну роботу руки, а її фізичний стан не дозволяє викладання музики та користування музичними інструментами із задіянням травмованої кінцівки. Внаслідок події вона пережила психічний стрес, відчуває страх на вулиці за своє життя та здоров`я. 
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів..
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В даному випадку не викликають сумнівів отримані позивачем страждання внаслідок травми руки та перенесений у зв`язку з цим фізичний біль та фізіологічні незручності, викликані неможливістю потерпілою повноцінно користуватись правої рукою. 
Оцінюючи ступінь отриманих позивачем страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 50000 грн., що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.
За вказаних обставин апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3,4 ч. 2 ст. 376, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 17800 грн. та у відшкодування моральної шкоди 50000 грн., а всього стягнути 67800 грн.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.
Повний текст постанови суду виготовлено 18 листопада 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.О. Панченко