ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14188/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.Б. Головко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 вересня 2025 року                                                                               м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В.
за участю секретаря                               Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ПОЛАР-ІНВЕСТ” до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А
Товариство з обмеженою відповідальністю "Полар-Інвест" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 20.06.2019 року № 0037801406, від 20.06.2019 року № 0037791406.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не згоден з висновками акту документальної планової виїзної перевірки № 486/26-15-14-06-02/24923732 від 22.05.2019 року про заниження доходу від дооцінки цінних паперів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на загальну суму 5 500 045 грн., оскільки Податковий кодекс України передбачає, що переоцінка робиться для всіх цінних паперів, що обліковує платник податку, чого податковий орган всупереч нормам Податкового кодексу України та Міжнародних стандартів не здійснив. Наведені позивачем розрахунки вказують на те, що об`єкт оподаткування (рядок 04 декларації з податку на прибуток) з урахуванням змін справедливої вартості всього класу (портфелю) поточних фінансових інвестицій (акцій) за всі три періоди - 2016, 2017, 2018 роки та неврахованого перевіркою позитивного результату від продажу цінних паперів має від`ємне значення, а тому податок на прибуток до сплати дорівнює нулю.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полар-Інвест" зареєстроване як юридична особа (код 24923732) та є платником податку на прибуток.
У період з 22.04.2019 року по 15.05.2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Полар-Інвест" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складений акт № 486/26-15-14-06-02/24923732 від 22.05.2019 року.
Перевіркою встановлено порушення, зокрема: 1.пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України, а саме занижено дохід від дооцінки цінних паперів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на загальну суму 5 500 045 грн.
На підставі акту перевірки № 486/26-15-14-06-02/24923732 від 22.05.2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 0037801406 від 20.06.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток фінансових установ на загальну суму 367093,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 293674,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 73419,00 грн.;
- № 0037791406 від 20.06.2019 року про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток: за І квартал 2016 року на суму 1026658 грн., за півріччя 2016 року на суму 1843991 грн., за три квартали 2016 року на суму 4705816 грн., за 2016 рік на суму 908801 грн., за півріччя 2017 року на суму 767010 грн., за три квартали 2017 року на суму 908801 грн., за 2017 рік на суму 581922 грн., за 2018 рік на суму 952647 грн.
Позивач вважає прийняті податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Різниці операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, визначаються відповідно до пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України.
Згідно з підпунктом 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується:
- на суму від`ємного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;
- на суму від`ємного загального результату переоцінки цінних паперів (загальна сума уцінок цінних паперів перевищує загальну суму їх дооцінок за податковий (звітний) період) (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Згідно з підпунктом 141.2.2 пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується:
- на суму позитивного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Відповідно до пункту 141.2.3 платники податку окремо визначають загальний фінансовий результат за операціями з продажу або іншого відчуження цінних паперів звітного періоду відповідно до національних або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Підпунктом 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що інвестиції – господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно.

Міжнародний стандарт фінансової звітності 13 (далі – МСФЗ 13) визначає оцінку справедливої вартості, містить в одному МСФЗ концептуальну основу оцінювання справедливої вартості та вимагає розкривати інформацію про оцінки справедливої вартості.
Відповідно до п. 2 МСФЗ 13, справедлива вартість - це ринкова оцінка, а не оцінка з урахуванням специфіки суб`єкта господарювання. Для деяких активів та зобов`язань може бути ринкова інформація або ринкові операції, інформація про які є відкритою. Для інших активів та зобов`язань може не бути ринкової інформації або ринкових операцій, інформація про які є відкритою. Проте мета оцінки справедливої вартості в обох випадках однакова - визначити ціну, за якою відбувалася б   звичайна операція   продажу актива чи передачі зобов`язання між   учасниками ринку   на дату оцінки за нинішніх ринкових умов (тобто,   вихідну ціну   на дату оцінки з точки зору учасника ринку, який утримує актив або має зобов`язання).
Згідно з п. 3 МСФЗ 13, якщо ціна на ідентичний актив або зобов`язання не є відкритою, суб`єкт господарювання оцінює справедливу вартість, користуючись іншим методом оцінювання, який максимізує використання відповідних   відкритих вхідних даних   та мінімізує використання   закритих вхідних даних. Оскільки справедлива вартість - це оцінка на основі даних ринку, то її оцінюють, використовуючи припущення, які використовували б учасники ринку, складаючи ціну актива або зобов`язання, в тому числі припущення про ризик. Внаслідок цього намір суб`єкта господарювання утримувати актив або погасити чи іншим чином виконати зобов`язання не є доречними при оцінюванні справедливої вартості.
П. 9 МСФЗ 13 вказує, що цей МСФЗ визначає справедливу вартість як ціну, яка була б отримана за продаж актива, або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції між учасниками ринку на дату оцінки.
Відповідно до пунктів 15, 17 МСФЗ 13, оцінка справедливої вартості припускає, що актив або зобов`язання обмінюється між учасниками ринку у звичайній операції продажу актива або передачі зобов`язання на дату оцінки за поточних ринкових умов.
Суб`єктові господарювання не потрібно здійснювати всебічне дослідження усіх можливих ринків, щоб визначити основний ринок або, за відсутності основного ринку, найсприятливіший ринок, але він має взяти до уваги всю інформацію, яку можна отримати.
Справедлива вартість - це ціна, яка була б отримана за продаж актива або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції на основному (або найсприятливішому) ринку на дату оцінки за поточних ринкових умов (тобто вихідна ціна), незалежно від того, чи спостерігається така ціна безпосередньо, чи оцінена за допомогою іншого методу оцінювання (пункт 24).
Мета оцінки справедливої вартості справедливої вартості - визначити ціну, за якою відбувалася б звичайна операція продажу актива чи передачі зобов`язання між учасниками ринку на дату оцінки за нинішніх ринкових умов.
Оцінка справедливої вартості вимагає, щоб суб`єкт господарювання визначив усе перелічене далі: а) конкретний актив або зобов`язання, яке є предметом оцінки (що відповідає його одиниці обліку) б) для нефінансового актива - підставу оцінювання, яка відповідає оцінці (що відповідає його найвигіднішому та найкращому використанню) в) основний (або найсприятливіший) ринок для актива чи зобов`язання г) метод (методи) оцінки вартості, який годиться для цієї оцінки, з огляду на наявність даних, на основі яких будуть сформовані вхідні дані, які представляють припущення, які б використали учасники ринку, визначаючи ціну актива чи зобов`язання, та рівень ієрархії справедливої вартості, до якого належать ці вхідні дані.
Відповідно до МСФЗ 13 (пункт 72), з метою підвищення узгодженості та зіставності оцінок справедливої вартості та пов`язаного з ними розкриття інформації, цей МСФЗ встановлює ієрархію справедливої вартості, у якій передбачено три рівня вхідних даних для методів оцінки вартості, що використовуються для оцінки справедливої вартості. Ієрархія справедливої вартості встановлює найвищий пріоритет для цін котирування (нескоригованих) на активних ринках на ідентичні активи або зобов`язання (вхідні дані 1-го рівня) та найнижчий пріоритет для закритих вхідних даних (вхідні дані 3-го рівня).
Таким чином, для визначення справедливої вартості цінних паперів повинні використовуватись дані з основного (найсприятливішого) ринку, з максимальним використанням доречних відкритих вхідних даних. При цьому, перевага повинна бути надана ринку з найбільшим обсягом та рівнем активності для даного актива чи зобов`язання незалежно від виду ринку.

У відповідності до пункту 33.3 статті 33 ПК України базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов`язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання платника податку.
Пунктом 137.4 статті 134 ПК України встановлено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік.
З огляду на наведені норми, станом на дату подання звіту про фінансовий стан підприємства фінансові інвестиції повинні відображатись за справедливою вартістю.
За даними бухгалтерського обліку ТОВ "Полар-Інвест" станом на 31.12.2016 року на рахунку 352 обліковувались акції 47 підприємств, серед яких: 350 000 акцій АТ "Райффайзен Банк Аваль", 631 900 акцій ПАТ "Центренерго", 225 акцій АТ "Мотор Січ", 2091 акція ПАТ "Укрнафта", 11 740 акцій ПАТ "Єнакієвський металургійний завод, 936 924 акцій ПАТ Судноплавний завод "Залів", 137 300 акцій ПАТ "Домінанта Колект та інших.
Станом на 31.12.2017 року на рахунку 352 обліковувались акції 47 підприємств, серед яких: 31 803 850 акцій АТ "Райффайзен Банк Аваль", 331 акцій АТ "Мотор Січ", 2091 акція ПАТ "Укрнафта", 11 740 акцій ПАТ "Єнакієвський металургійний завод, 936 924 акцій ПАТ Судноплавний завод "Залів" та інших.
Станом на 31.12.2018 року на рахунку 352 обліковувались акції 42 підприємств, серед яких: 39 333 890 акцій АТ "Райффайзен Банк Аваль", 384 акцій АТ "Мотор Січ", 2091 акція ПАТ "Укрнафта", 11 740 акцій ПАТ "Єнакієвський металургійний завод, 936 924 акцій ПАТ Судноплавний завод "Залів" та інших.
Також, наявність акцій у позивача на відповідну дату підтверджується виписками депозитарних установ з рахунків у цінних паперах позивача.
Згідно акту перевірки з посиланням на рахунок бухгалтерського обліку 352 податковий орган зазначає, що позивач облікував станом на 31.12.2016 року акції 2 емітентів: 350 000 акцій АТ "Райффайзен Банк Аваль", 631 900 акцій ПАТ "Центренерго"; станом на 31.12.2017 року акції 2 емітентів: 32 153 850 акцій АТ "Райффайзен Банк Аваль", 331 акцій акцій АТ "Мотор Січ"; станом на 31.12.2018 року акції 1 емітента: 39 333 890 акцій АТ "Райффайзен Банк Аваль".
В свою чергу, аналіз положень підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 ПК України вказує на те, що від`ємний результат переоцінки, який впливає на збільшення фінансового результату, визначається як різниця між загальною сумою уцінок цінних паперів та загальною сумою їх дооцінок.
Тобто, ПК України передбачає, що переоцінка робиться для всіх цінних паперів, що обліковує платник податку, чого податковий орган не зробив.
Представником відповідача не наведено обґрунтованих пояснень та розрахунків щодо вибіркового проведення дооцінки цінних паперів певних емітентів з посиланням на положення МСБО та МСФЗ.
За таких обставин, колегія суддів вважає висновки податкового органу про порушення позивачем пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України та заниження доходу від дооцінки цінних паперів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на загальну суму 5 500 045 грн., здійснено при помилковому розумінні норм діючого законодавства України та фактичних обставин справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних рішень, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених ТОВ "Полар-Інвест" позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 20.06.2019 року №0037801406, від 20.06.2019 року № 0037791406.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Т.Р. Вівдиченко

                                                                                                    В.В. Файдюк 

Повне судове рішення складено « 24» вересня 2025 року.