ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/499/25
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                                      
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області  від 01.04.2025 року у справі № 904/499/25 (суддя Новікова Р.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" м. Кривий Ріг 
до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" м. Кривий Ріг 
про стягнення суми боргу в розмірі 275 040,00 грн., пені в розмірі 32 282,24 грн., 3% річних в розмірі 9 038,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 950,35 грн. -
                                                  ВСТАНОВИВ: 

          Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" звернулось до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 275  040,00 грн, пені в розмірі 32 282,24грн., 3% річних в розмірі 9  038,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 950,35 грн. 
          В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару, одержаного на підставі договору поставки від 01.08.2023 року №652 згідно видаткових накладних №453 від 22.12.2023 року на суму 113 400,00 грн; №455 від 27.12.2023 року на суму 98 280,00 грн; №3 від 10.01.2024 року на суму 63 360,00 грн.
          Позивач зазначав, що відповідач не сплатив у повному обсязі вартість отриманого товару, сума заборгованості становить 275 040,00 грн.
          Пославшись на пункт 7.6 договору, за порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 32 282,24 грн. за загальний період 04.02.2024 року - 26.07.2024 року. 
          Також на підставі ст.  625 Цивільного кодексу України позивач також нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 9 038,90 грн. за загальний період з 26.12.2023 року по 04.02.2025 року та інфляційні втрати в розмірі 32 950,35 грн. за загальний період з січня по грудень 2024 року. 
             Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.
          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 року у справі № 904/499/25 позовні вимоги  задоволено частково.
          Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (ідентифікаційний код: 00191307; місцезнаходження: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" (ідентифікаційний код: 40961788; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Анатолія Ліпицького, буд. 11, кв. 40) суму боргу в розмірі 275 040,00 грн,   3% річних в розмірі  9 038,90 грн,   інфляційну складову в розмірі 32 950,35 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 755,44 грн.
          Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 32 282,24 грн. 
          Справа розглядалась у спрощеному провадженні, без виклику сторін.
          Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що:
-          між сторонами склались договірні відносини з купівлі-продажу товару на підставі видаткових накладних №453 від 22.12.2023 року, №455 від 27.12.2023 року та №3 від 10.01.2024 року;
-          матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем товару на загальну суму 275 040,00 грн.;
-          докази оплати за отриманий товар відповідачем не надано.
         Суд вказав на правомірність нарахування позивачем  3% річних в розмірі  9 038,90 грн.  та   інфляційних втрат  в розмірі 32 950,35 грн.
          Відмовляючи в стягненні пені в розмірі 32 282,24 грн. за загальний період 04.02.2024 року – 26.07.2024 року, суд вказав на те, що не погоджується з твердженням позивача про укладення сторонами договору поставки від 01.08.2023 року №652 та специфікації від 06.10.2023 року №2 (додаток №2 до договору поставки від 01.08.2023  року №652) в редакції, наданій позивачем до суду. Відтак, вважав, що нарахування пені сторонами не узгоджено.
          Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні пені в розмірі 32 282,24 грн. 
          В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив наступне:
- відсутність підпису позивача на договорі поставки № 652 від  01.08.2023 року не виключає факт укладення договору, якщо є підтвердження фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань;
- договір поставки підписаний як з боку позивача та відповідача і не заперечується ними;
-  сторонами  виконувались умови договору до виникнення спірних правовідносин у цій справі, про що свідчить видаткова накладна № 149/23 від 07.09.2023 року (за специфікацією № 1 від 01.08.2023 року) шляхом поставки відповідних товарів з боку позивача та їх оплати з боку відповідача, а також видаткова накладна № 452 від 22.12.2023 року (за специфікацією № 2 від 01.08.2023 року), докази поставки за ними відповідних товарів з боку позивача та їх оплата з боку відповідача; 
- укладення договору поставки визнається як з боку позивача (здійсненнями відповідних поставок за видатковими накладними №453 від 22.12.2023 року, №455 від 27.12.2023 року та №3 від 10.01.2024           року, в яких зазначено, що поставка здійснюється на виконання договору поставки № 652 від 01.08.2023 року) так із боку відповідача (шляхом направлення відповідних заявок на поставку товару № 53-15/875 від 09.08.2023 року, №53-15/1078 від  18.10.2023 року та оплатою товарів, поставлених за видатковими накладними 149/23 від  07.09.2023 року та № 452 від 22.12.2023 року).
          Позивач вважає, що відповідач у відзиві на позовну заяву, заявляючи клопотання про зменшення пені, фактично визнав договір  поставки № 652 від 01.08.2023 року укладеним, тобто визнав правомірним  нарахування пені за несвоєчасну оплату поставленого на виконання  п. 7.6. договору товару.
          Також апелянт не погоджується з сумою витрат на професійну правничу допомогу, яку суд першої інстанції задовольнив  в розмірі 10 000,00 грн. 
          Просить:
- скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 року у справі № 904/499/25 та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 32 282,24 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн., в іншій частині просить рішення залишити без змін;
-  вирішити питання стосовно нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, які складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 7 859,51 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі  12 000,00 грн.
          Відповідач  відзив на апеляційну скаргу не надав.
          Відповідно до  ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу  України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
          Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу  України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025  року було відкрито апеляційне провадження у даній справі в порядку письмового провадження.
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:   
      Згідно позовної заяви позивач стверджував про укладення між ним та відповідачем у даній справі договору поставки №652 від 01.08.2023 року, поставку за цим договором товару та порушення відповідачем умов договору, отже наявність підстав, в тому числі, на стягнення передбаченої п.7.6 договору пені.
          В п. 6 додатку до позовної заяви позивач зазначив про надання суду згаданого договору.
          Колегія дослідила зміст договору від 01.08.2023 року №652 (а.с. 22-25) і зазначає, що його положеннями передбачено наступне:
          Відповідно до п. 1.1. договору постачальник (позивач у справі) зобов`язується поставити і передати у власність покупця (відповідач у справі), а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених даним договором.
          Відповідно до п. 4.4. договору оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікаціями до даного договору.
          Пунктами 10.1, 11.12 поставки №652 від 01.08.2023 року вказано, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2023 року. Сторони узгодили можливість підписання договору, додатків до нього, листування та обміну документами, які стосуються господарських операцій сторін за договором, в електронному вигляді, в порядку передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" за допомогою СЕД " ВЧАСНО".
          Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
          Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч.1,2 ст.640 Цивільного кодексу України).
          Згідно з ч.2 ст. 642 Цивільного України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
          У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч.8 ст. 181 ГК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин сторін).
          Встановлено, що сторонами підписано специфікації №1 і №2 до договору (а.с.24, 26).
          Специфікацією № 2 від 06.10.2023 року до договору поставки № 652 від 01.08.2023 року передбачено найменування товару, вартість, умови та строк поставки.
          Також специфікацією №2 передбачено, що оплата проводиться протягом 3-х календарних днів з моменту поставки партії товару виключно за умови надання належно оформлених оригіналів рахунків-фактур, видаткових накладних.
          На товар, що ввезений на митну територію України, постачальник надає засвідчені належним чином копії вантажних митних декларацій. Одночасно з товаром постачальник надає покупцеві необхідну технічну документацію на товар: висновок СЕС, декларацією відповідності, сертифікатом експертизи типу, сертифікат якості на тканину.
          З матеріалів справи вбачається і визнано судом першої інстанції, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковими накладними №453 від 22.12.2023 року (а.с.28), №455 від 27.12.2023  року (а.с.30) та №3 від 10.01.2024 року (а.с.32), які містять посилання на договір №652 від 01.08.2023 року, а саме:
-           за видатковою накладною №453 від 22.12.2023 року - найменування продукції, що поставляється (куртка утеплена в розмірах 52-54 (зріст 3-4) у кількості 60шт, 52-54 (зріст 5-6) у кількості 30шт, 52-54 (зріст 7-8) у кількості 3шт, 56-58 (зріст 3-4) у кількості 10шт, 56-58 (зріст 5-6) у кількості 35шт, 60-62 (зріст 3-4) у кількості 5шт, 60-62 (зріст 5-6) у кількості 5шт, 64¬66 (зріст 3-4) у кількості 2шт) вартість за одиницю товару без ПДВ (630грн), загальну вартість товару 113 400грн (з ПДВ);
-           за видатковою накладною №455 від 27.12.2023 року - найменування продукції, що поставляється (куртка утеплена в розмірах 48-50 (зріст 3-4) у кількості 63шт, 52-54 (зріст 1-2) у кількості 3шт, 52-54 (зріст 3-4) у кількості 21шт, 52-54 (зріст 5-6) у кількості 32шт, 56-58 (зріст 7-8) у кількості 4шт, 60-62 (зріст 7-8) у кількості 1шт, 64-66 (зріст 5-6) у кількості 2шт, 64-66 (зріст 7-8) у кількості 2шт, 68-70 (зріст 5-6) у кількості 2шт) вартість за одиницю товару без ПДВ (630грн), загальну вартість товару 98280грн (з ПДВ);
-           за видатковою накладною №3 від 10.01.2024 року - найменування продукції, що поставляється (костюм для захисту від нафтопродуктів в розмірах 42-42 (зріст 1-2) у кількості 1шт, 44-46 (зріст 1-2) у кількості 1шт, 44-46 (зріст 3-4) у кількості 2шт, 44-46 (зріст 5-6) у кількості 1шт, 48-50 (зріст 3-4) у кількості 7шт, 48-50 (зріст 5-6) у кількості 6шт, 48-50 (зріст 7-8) у кількості 1шт, 52-54 (зріст 1-2) у кількості 1шт, 52-54 (зріст 3-4) у кількості 8шт, 52-54 (зріст 5-6) у кількості 6шт, 52-54 (зріст 7-8) у кількості 1шт, 56-58 (зріст 3-4) у кількості 3шт, 56-58 (зріст 5-6) у кількості 4шт, 56-58 (зріст 7-8) у кількості 1шт, 60-62 (зріст 3-4) у кількості 1шт, 60-62 (зріст 5-6) у кількості 1шт, 60-62 (зріст 7-8) у кількості 1шт, 64-66 (зріст 1-2) у кількості 1шт, 64-66 (зріст 5-6) у кількості 1шт) вартість за одиницю товару без ПДВ (1100грн), загальну вартість товару 63360грн (з ПДВ).
          Отже, сторони досягли згоди щодо умов договору, уклали його і підписали відповідно до п. 11.12, а також вчинили відповідні дії щодо його виконання.
          Колегією суддів встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факт укладення сторонами договору поставки №652 від 01.08.2023 року.  Крім того, ним не заперечувався факт поставки товару за вказаною в позовній заяві специфікацією №2 та не заперечувались вимоги позивача щодо застосування відповідальності за порушення відповідачем умов договору у вигляді стягнення пені. За змістом відзиву відповідач просив зменшити пеню до 90% від нарахованої позивачем суми (а.с.67-71).
          Згідно з ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
          Згідно ст. 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
          Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
          Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
          Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
          Тобто, за своїм змістом надана позивачем копія договору поставки № 652 від 01.08.2023           року є електронним доказом і у відповідності  до ст. 96 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи мав можливість  витребувати у позивача оригінал відповідного договору.
          Оскільки відповідач прийняв товар, то є обґрунтованими доводи скаржника про надання відповідачем заявок на поставку відповідно до п.3.3 спірного договору.
          Таким чином, сукупність вказаних вище обставин, підтверджених відповідними доказами, спростовує доводи оскаржуваного рішення про те, що договір №652 від 01.08.2023 року сторонами не було укладено і правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі фактичних дій з поставки - прийняття товару. 
          Колегія суддів звертає увагу також на наступне:
          До апеляційної скарги позивач надав суду апеляційної інстанції додаткові докази та просив їх дослідити, а саме: копію видаткової накладної № 149/23 від 0709.2023 року, копію видаткової накладної № 452 від 22.12.2023 року, копію платіжної інструкції № 29400 від 20.11.2023 року, копію платіжної інструкції №1557 від 26.01.2024 року, копію заявки на поставку товару № 53-15/875 від 09.08.2023 року, копію заявки на поставку товару №53-15/1078 від 18.10.2023 року.    
          Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України  докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          В розумінні вказаної статті апеляційний суд не наділений правом надавати оцінку доводам сторін, які не заявлялися у місцевому господарському суді та доказам, які не були подані до суду першої інстанції і не розглядалися цим судом.
          При цьому слід враховувати, що рішення господарського суду може бути переглянуто в апеляційному порядку виключно станом на момент його прийняття.
          Між тим, скаржник не надав належні обґрунтування причин неможливості подання вищевказаних доказів суду першої інстанції. Підстав для їх залучення до справи колегія суддів не вбачає та звертає увагу, що прийняття судом апеляційної інстанції доказів, що не досліджував суд першої інстанції, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. 
           Колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
          Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі - продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).
          Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).
          Строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством (ч.2 ст.267 Господарського кодексу України).
          Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Предметом апеляційного перегляду є встановлення правильності висновку оскаржуваного рішення щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення пені.
          Обставини справи свідчать, що відповідач товар прийняв і оплату в повному обсязі за нього не здійснив.
          Відповідно до п. 4.4. договору оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікаціями до даного договору.
          Специфікацією №2 передбачено, що оплата проводиться протягом 3-х календарних днів з моменту поставки партії товару виключно за умови надання належно оформлених оригіналів рахунків-фактур, видаткових накладних.
          Відповідач не заперечує і матеріали справи свідчать, що на час звернення позивача до суду строк виконання зобов`язання для відповідача настав.
          Відповідно до  ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових     актів, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Як вже зазначено, згідно ст.712 Цивільного кодексуУкраїни до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
          Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або 
          Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття  товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний  сплатити  продавцеві  повну  ціну переданого товару.
          Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
          Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
          Одним із наслідків порушення зобов`язання відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України є сплата неустойки.     
          Згідно ч.1    ст. 549 Цивільного кодексу України     неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.                     
          Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання          (ч.1     ст. 550 Цивільного кодексу України).
          В  п.7.6 договору сторони передбачили, що у випадку порушення покупцем строків розрахунків за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, яка розраховується з 10 банківського дня з моменту настання прострочення у відсотках, шляхом її ділення на 365 днів та множення на кількість днів прострочення.
          Згідно позову за порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 32 282,24 грн. за загальний період 04.02.2024 року - 26.07.2024 року. 
          Колегія суддів вважає проведений розрахунок вірним і обґрунтованим, а також не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованої пені, про що заявляв відповідач у відзиві на позов.
          Отже, апелянт спростував висновки оскаржуваного рішення в частині відмови йому у стягненні пені. Колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню. Вимоги про стягнення пені слід задовольнити в повному обсязі.
          Щодо доводів скаржника про неправомірне зменшення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне: 
          В апеляційній скарзі апелянт посилається на правовий висновок, викладений в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, від 16.06.2022 року у справі № 873/244/21, за яким втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.
          Також скаржник звертає увагу апеляційного суду, що відповідачем не були подані заперечення з приводу судових витрат позивача на правничу допомогу, отже витрати позивача на професійну правничу допомогу є такими, що реально понесені та обґрунтовані.
          Вважає, що наявні підстави для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн., і що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову в розподілені витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі.
          За змістом п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Згідно зі ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Відповідно до положень ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач додав до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги від 17.01.2025; додаткової угоди №2 від 27.01.2025 року до договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 року; акту прийому-передачі виконаних послуг від 04.02.2025 року на суму 17 000,00 грн.
          Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю “Прайм Стайл ДМ” в даній справі здійснював адвокат Тиришкін Дмитро Павлович на підставі ордеру серія АЕ №1352596 від 17.01.2025 року.
          З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Тиришкіним Дмитром Павловичем (далі – адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Прайм Стайл ДМ” (далі – клієнт) укладений договір про надання правової допомоги від 17.01.2025 року (далі – договір від 17.01.2025 року).
          Пунктом 1 договору від 17.01.2025 року визначено, що відповідно до умов даного договору одна сторона - адвокат, бере на себе обов`язок в наданні необхідної правової допомоги, передбаченої даним договором клієнту.
          Відповідно до пункту 2 договору від 17.01.2025 року під правовою допомогою обумовленою в п.1. даного договору слід розуміти: представництво інтересів клієнта в будь - яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством, з правом: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які ви никають під час судового розгляду, а також заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності та неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати в письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, подавати від імені клієнта заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, вести від його імені справи у всіх державних установах, кооперативних, громадських, приватних організаціях, а також цивільні та кримінальні справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом свідку, підозрюваному, обвинуваченому, позивачу, відповідачу та третій особі, у тому числі з правом визнання або відмови повністю або частково він - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника - залишено без розгляду;
          Згідно з пунктом 7 договору від 17.01.2025 року вартість послуг адвоката за надану клієнту правничу (правову) допомогу, строки і порядок її сплати, додатково визначається сторонами у додаткових угодах до цього договору. Адвокат має право отримати від клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення.
          Пунктом 10 договору від 17.01.2025 року визначено, що даний договір набирає чинності із моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання адвокатом взятих на себе обов`язків за договором, або до його дострокового розірвання однією із сторін.
          Додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 року сторони узгодили, що за надану правову допомогу (надані послуги) клієнт сплачує адвокату винагороду з урахуванням співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт. 
          Сторони домовилися, що вартість однієї години роботи адвоката складає 2 000 грн, а вартість однієї години участі адвоката у судовому засіданні складає 4 000 грн. Після надання правової допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг.
          У підписаному адвокатом та клієнтом акті прийому - передачі наданих послуг від 04.02.2025 року до договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 року вказано, що адвокатом надані послуги правової допомоги:
- усна консультація з питань, що стосуються стягнення заборгованості – тривалість 1год – 2 000 грн;
- ознайомлення з документами, наданими клієнтом - тривалість 0,5год -  1000 грн;
- аналіз судової практики з аналогічних спорів з АТ “КЖРК” - тривалість 1год – 2 000 грн;
- підготовка правової позиції та її узгодження з клієнтом - тривалість 1год – 2 000 грн;
- підготовка та складання позовної заяви - тривалість 4год – 8 000 грн;
- підготовка додатків до позовної заяви, у тому числі, виготовлення копій документів - тривалість 0,5год – 1 000 грн;
- надсилання позовної заяви відповідачу та до суду засобами поштового зв`язку - тривалість 0,5год – 1000 грн.
          Всього: 8,5 год. – 17 000 грн.
          Враховуючи, що позов був задоволений судом першої інстанції частково, суд стягнув витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
          Натомість, колегія суддів під час апеляційного перегляду справи дійшла висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
          Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач надав суду докази, що підтверджують понесення ним витрат на правничу допомогу. 
          Між тим, проаналізувавши акт прийому - передачі наданих послуг від 04.02.2025 року до договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 року, колегія суддів звертає увагу на те, що  надсилання позовної заяви відповідачу та до суду засобами поштового зв`язку, яку позивач визначив тривалістю 0,5год і вартістю 1000 грн. не можна вважати наданням правничої допомоги.
          При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
          Так, у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (п. 268).
          Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і у частинах п`ятій-сьомій статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №915/237/18, від 24.10.2019 року у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі №904/3583/19, Верховний Суд дійшов висновків, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме - пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
          Слід зазначити, що підготовка та складання позовної заяви включає - ознайомлення з документами, наданими клієнтом; аналіз судової практики з аналогічних спорів з відповідачем; підготовка правової позиції та її узгодження з клієнтом. Усна консультація з питань, що стосуються стягнення заборгованості, також передбачає ознайомлення з документами. 
          Врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; враховуючи кількість виготовлених представником позивача документів та їх зміст, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення наведених вимог апеляційної скарги.
          Колегія суддів звертає увагу, що дана справа не є справою значної складності, відповідач позовні вимоги не заперечив, справа розглядалась судом першої інстанції без участі сторін в спрощеному позовному провадженні.
          Отже, витрати в розмірі 10 000,00 грн. є співмірними зі складністю даної справи. При цьому колегія суддів наголошує, що з заявлених 17 000,00 грн. витрат 1 000,00 грн. не є витратами на правничу допомогу.
          Оскільки сума витрат на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції, становить 10 000,00 грн., колегія суддів погоджується з цим висновком.
          Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову компенсація витрат зі сплати судового збору покладається на відповідача.
          Оскільки апеляційну  скаргу та позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги підлягають стягненню на його користь з відповідача в таких розмірах – 5 239,67 грн. за подання позову (виходячи з ціни позову), 3 633,60 грн. (виходячи з оскаржуваної суми) за подання апеляційної скарги.
          За змістом апеляційної скарги апелянт просив суд стягнути на свою користь з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн., які понесені ним під час апеляційного перегляду справи.
          На підтвердження розміру понесених витрат позивач надав:
- договір про надання правової допомоги від 17.01.2025 року;
- додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 року  №2  від 27.01.2025 року
- Акт прийому-передачі наданих послуг від 21.04.2025 року до договору про надання правової допомоги від 17.01.2025 року.
          Відповідно до Акту адвокатом було надано наступні послуги:
1. Підготовка правової позиції та її узгодження з клієнтом - 1 год. - 2000,00  грн.
2. Підготовка та складання апеляційної скарги по справі №904/499/25 у тому числі її надсилання відповідачу та до суду засобами Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС          -  5 год - 10 000,00  грн.
          Всього          - 6 год.          - 12 000,00 грн.
          Акт було підписано обома сторонами без зауважень.
          Колегія суддів вважає, що вказана в Акті вартість наданих адвокатом позивачу послуг – 12 000,00 грн. не є співмірною з обсягом роботи, яку виконав адвокат під час апеляційного перегляду справи. 
          Так, правова позиція позивача визначена ще під час звернення його з позовом до суду. Доводи апеляційної скарги фактично дублюють доводи позовної заяви. Відповідач проти апеляційної скарги та вимог щодо стягнення пені не заперечував.
          З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в даному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності розміру цих витрат.
       Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вимог позову та апеляційної скарги в частині стягнення пені, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що є розумною та обґрунтованою компенсація витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000,00 грн.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 277, 281-283  Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

         Апеляційну скаргу  задовольнити. 
          Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 року у справі № 904/499/25 скасувати.
          Ухвалити нове рішення.
                 Позовні вимоги задовольнити. 
                Стягнути з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” (ідентифікаційний код: 00191307; місцезнаходження: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" (ідентифікаційний код: 40961788; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Анатолія Ліпицького, буд. 11, кв. 40) суму боргу в розмірі 275 040,00 грн,  3% річних в розмірі 9 038,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 32 950,35 грн., пеню в розмірі 32 282,24 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн, витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 5 239,67 грн. 
          Стягнути з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” (ідентифікаційний код: 00191307; місцезнаходження: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" (ідентифікаційний код: 40961788; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Анатолія Ліпицького, буд. 11, кв. 40) витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.
          Стягнути з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” (ідентифікаційний код: 00191307; місцезнаходження: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Стайл ДМ" (ідентифікаційний код: 40961788; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Анатолія Ліпицького, буд. 11, кв. 40) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн.
          Видати накази.
          Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Головуючий суддя                                                              Т.А. Верхогляд

          Суддя                                                                                   О.Г. Іванов  

          Суддя                                                                                   Ю.Б. Парусніков