ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/3468/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Дурасової Ю.В., Божко Л.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 ( суддя Притула К.М.) в адміністративній справі  за позовом   ОСОБА_1  до  Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оброни України  про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить:
визнати протиправними дії відповідача, щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення (включаючи всі виплати основні додаткові та одноразові) ОСОБА_1 за період військової служби у військовій частині НОМЕР_2 та при звільненні, з 05.09.2022 року по 02.03.2024 року, розрахованого без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (2481 грн.) Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (2684 грн.) Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" (3028 грн);
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період, включаючи всі виплати (основні, додаткові та одноразові) з 05.09.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” (2481 грн.), за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” (2684 грн.), за період з 01.01.2024 року по 02.03.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” (3028 грн). з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2022 рік. виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02.03.2024 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплати ОСОБА_2 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02.03.2024 року;
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , щодо нарахування та виплати компенсації за не використані дні відпустки (основної та додаткової УБД), грошової допомоги на оздоровлення за 2023 -2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2023 рік, вихідної допомоги при звільненні, з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму на 01.01.2018 року (1762 грн.) та без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” станом на день проведення розрахунку.
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , перерахувати та виплати компенсацію за не використані дні відпустки (щорічної основної та додаткової УБД), грошової допомоги на оздоровлення за 2023 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2023 рік, вихідної допомоги при звільненні, з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного календарного року, за який здійснюється нарахування та з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” нарахованої станом на день проведення розрахунку компенсації, допомоги. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що розрахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення позивачу проведено з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визнаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до      постанови КМУ  Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу і деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704. Також вказує, що компенсація за невикористані дні відпустки, мат. Допомоги на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань, вихідна допомога при звільненні, нараховані в  виплачена без врахування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи на відповідний рік і додаткової грошової винагороди.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача, щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення (включаючи всі виплати основні додаткові та одноразові) ОСОБА_1 за період військової служби у військовій частині НОМЕР_2 та при звільненні, з 05.09.2022 року по 02.03.2024 року, розрахованого без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (2481 грн.) Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (2684 грн.) Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" (3028 грн).
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період, включаючи всі виплати (основні, додаткові та одноразові) з 05.09.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” (2481 грн.), за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” (2684 грн.), за період з 01.01.2024 року по 02.03.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” (3028 грн). з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2022 рік. виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02.03.2024 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02.03.2024 року.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за не використані дні відпустки (основної та додаткової УБД), з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму на 01.01.2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 , перерахувати та виплати компенсацію ОСОБА_1  за не використані дні відпустки, з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного календарного року, за який здійснюється нарахування.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. 
Так скаржником зазначено, що  Постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року № 870 «Про затвердження Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України» розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року. Що стосується позовних вимог щодо обчислити та виплатити грошового забезпечення за період з 19.05.2023 року по 02.03.2024 року,  Кабінетом Міністрів України 12.05.2023 прийнято постанову №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" (далі - Постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Щодо заявленого клопотання колегія суддів суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3  ст.48 КАС України  якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч.4  ст.48 КАС України).
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.5  ст.48 КАС України).
Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку (ч.6  ст.48 КАС України).
З аналізу  статті 48 КАС  слідує, що залучення співвідповідача чи заміна неналежного відповідача належить до повноважень суду першої інстанції.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №460/2903/20 та від 27.04.2023 у справі №260/5932/21.
Таким чином, приписами  КАС України  не надано повноважень суду апеляційної інстанції на залучення співвідповідачів у справі.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання скаржника про залучення співвідповідача у справі, слід відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав. 
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення та застосовуючи сталу практику Верховного суду з спірних питань, зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі, - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова №704), яка передбачала з 01.03.2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 постанови №704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова №103).
Пунктом 6 постанови №103, внесено зміни постанови №704, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 року та 01.01.2019 року пункт 4 постанови №704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018 року), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини 2   статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України   нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, саме з 29.01.2020 року - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 року діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, судова колегія враховує, що пунктом 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29.01.2020 року неконституційними не визнавалися.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у   статті 8 Конституції України.
Крім того, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд.   ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, судова колегія доходить висновку, що п.4 постанови №704 з 29.01.2020 року має застосовуватись у наступній редакції:
«Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».
У період проходження військової служби відповідач виплачував позивачу посадовий оклад та оклад за військовим званням, обчислюючи його розмір в порядку, визначеному п.4 постанови №704 в редакції, яка втратила чинність, а саме виходячи із прожиткового мінімуму 2018 року, що вказує на протиправність його дій.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684,00 грн.
В той час коли   Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1762,00 грн..
З вищевикладеного слідує, що починаючи з 29.01.2020 року у позивачки виникло право на обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду Верховним Судом, зокрема, у справах №440/6017/21 від 02.08.2022 року, №320/9431/21 від 30.03.2023 року.
При цьому,   постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. №481   «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4   постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704», яка набрала чинності 20.05.2023 року:
- скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»;
- внесено зміну до пункту 4   постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704   «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.»;
- установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї   постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Тобто, з 20.05.2023   року п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»   передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачу посадовий оклад, оклад за військовим званням, в період з 05 вересня 2022 року по 19 травня 2023 року (а не по 02.03.2024, як просив позивач) мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не «на 1 січня 2018 року».
Отже, розрахунок грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 02.03.2024 здійснений Військовою частиною виходячи з розміру 1762 грн, тобто згідно чинного, починаючи з 20 травня 2023 року, законодавства.
Оскільки посадовий оклад, оклад за військовим званням позивача підлягає перерахунку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності перерахунку грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, адже вихідними даними для розрахунку такого грошового забезпечення є посадовий оклад.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплатити позивачу з 20.05.2023 по 02.03.2024 включно грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги на оздоровлення із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
Стосовно включення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168, при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових).
Як вбачається з апеляційної скарги відповідача останній, загалом, не заперечує право позивача на компенсацію при звільненні за дні невикористаної відпустки, але вказує на те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, не включається до складу грошового забезпечення, з розміру якого розраховується компенсація за дні невикористаної відпустки.
З приводу слід зазначити, що відповідно до п. 6 розділу ХХХІ     Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений   наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260   (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197), розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 констатував, що пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Отож при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визначення розміру грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 02.03.2024 включно та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  з 20.05.2023 по 02.03.2024 включно грошове забезпечення із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.02.2025  у справі № 340/3468/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 вересня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.
  
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко