П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/656/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К. 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
27 жовтня 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Курка О. П.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОКАР" в особі керівника Осипішина В.В. на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОКАР" в особі керівника Осипішина В.В. до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОКАР" в особі керівника Осипішина В.В. подало до Головного управління ДПС у Хмельницькій області заяву (вх. №20542/АП від 27.09.2024) про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: Хмельницька область, Летичівський район, смт. Летичів, вул. Богдана Хмельницького 1/1, до якої додано копії наступних документів:
- рішення Летичівської селищної ради про надання дозволу на встановлення тимчасової споруди та зобов`язання виготовити паспорт прив`язки на тимчасову споруду, відповідно до чинного законодавства від 22.08.2020 №165;
- договору оренди бетонних площадок від 01.01.2023;
- листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 29.10.2019 №1022-1.18/3720-19;
- схеми розміщення тимчасової споруди кіоску площею 6,0м3 (під диспетчерську – операторну) М1:2000 та М1:500;
- схеми благоустрою прилеглої території тимчасової споруди кіоску площею 6,0м3 (під диспетчерську – операторну);
- схеми ескізу фасадів тимчасової споруди кіоску площею 6,0м3 (під диспетчерську – операторну);
- дозволу Управління Держпраці у Хмельницькій області від 22.08.2019 № 0211.19.68 про виконання робіт підвищеної небезпеки ТОВ «ПРОКАР»;
- дозволу Управління Держпраці у Хмельницькій області від 22.08.2019 № 0210.19.68 про експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки ТОВ «ПРОКАР»;
- платіжного доручення від 04.03.2024 № 1280 на суму 2000,0 гривень.
За результатами розгляду заяви та поданих документів Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло рішення про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 16.10.2024 №15565/6/22-01-09-03-07.
Підставою для відмови у видачі ліцензії стало ненадання ТОВ «Прокар»:
1) документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
2) акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 1 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481) роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та / або оливороздавальні колонки та / або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів;
Відповідно до ч.35, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43ст.15 Закону №481/95-ВРліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.
У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
Частинами 47 та 49 статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». У цьому переліку, крім іншого, визначено документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою та акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.
Цей висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 240/8544/20, від 8 червня 2022 року у справі № 340/3135/20 та від 9 серпня 2022 року у справі № 580/2513/21.
Стосовно документів на право користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне.
Згідно статті 15 Закону № 481, для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких є конкретним та не передбачає їх заміни іншими.
Документом, який необхідно подати для отримання ліцензії, є документ, що підтверджує право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення.
З матеріалів справи суд встановив, що згідно з договором оренди бетонних площадок від 01 січня 2023 року фізична особа ОСОБА_1 (орендодавець) передає ТОВ «Прокар» в особі директора Осипішина В.В. (орендарю) в строкове платне користування без права викупу бетонні площадки (об`єкт оренди), загальною площею 30м2, які розташовані за адресою Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Богдана Хмельницького 1/1. Технічний стан та інші характеристики об`єкта оренди, що передається на умовах договору, зафіксовані в акті приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору (п 1.1 договору).
Разом з цим, копія акта приймання-передачі об`єкта оренди податковому органу разом із заявою не подавалася.
Копії договору оренди землі від 02.11.2019 року укладеного між Летичівською селищною радою та ОСОБА_2 , договору оренди земельної ділянки від 02.01.2020 року укладеного між ТОВ «Прокар» та ОСОБА_2 та рішення Летичівської селищної ради від 30.08.2019 року №61 про поновлення дії договору оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , також відповідачу разом із заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не надавалися.
Таким чином, суд погоджується з відповідачем, що позивачем поданий не повний пакет документів на підтвердження права користування земельною ділянкою.
Стосовно не надання акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним, слід зазначити наступне.
За змістом пункту 14 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 №197 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №850), для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності у Мінрегіоні можуть утворюватися постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи. Рішення про утворення чи ліквідацію колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, їх кількісний та персональний склад, положення про них затверджує Міністр.
У межах зазначених вище повноважень наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.10.2020 №257 затверджено Положення про Науково-технічну раду Міністерства розвитку громад та територій України.
Згідно з пунктом 1 розділу І вказаного Положення науково-технічна рада (далі - НТР) є постійно діючим консультативно-дорадчим органом Міністерства розвитку громад та територій України, утвореним для надання наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності, що належать до компетенції Мінрегіону.
У пункті 2 розділу II вказаного Положення НТР закріплено, що відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, але не виключно, розглядає найважливіші науково-технічні проблеми та надає пропозиції щодо пріоритетних напрямів та тематики наукових (науково-технічних) робіт (наукових досліджень та науково-технічних (експериментальних) розробок, далі - наукових робіт) у відповідних сферах; бере участь в організації наукових робіт із пріоритетних напрямів діяльності у сферах будівництва, житлово-комунального господарства і регіонального розвитку та наукового обґрунтування науково-технічного розвитку будівельної галузі.
Рішенням від 10.12.2015 №88 НТР схвалено методичний посібник "Деякі особливості визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва" (далі - методичні рекомендації), у вступі до якого зазначено, що "Директивою Ради Європейського Союзу 89/106/ЄЕС, прийнятою у 1988 році, країнам, що входять до складу Євросоюзу, було запропоновано новий підхід до питань технічного регулювання будівельної діяльності. З прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1764 "Про затвердження Технічного регламенту будівельних виробів, будівель і споруд" Україна зробила перший практичний крок на шляху приєднання до європейських принципів технічного регулювання. У першу чергу це стосувалося забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ. Наразі в Україні поряд з національною функціонує європейська гілка нормативної бази, основою якої є запровадження розрахунку будівельних конструкцій за Єврокодами".
У главі 2.6 Методичних рекомендацій зазначено, що "контейнерні АЗС, виготовлені як цілісний заводський виріб відповідно до затверджених у встановленому порядку технічних умов з обов`язковим забезпеченням системами блискавкозахисту, очищення стоків тощо та розміщені на ділянці, забезпеченій інженерною інфраструктурою, що дає можливість підключення та функціонування АЗС без виконання будівельних робіт, не є об`єктом будівництва. Водночас контейнерні АЗС не можуть бути віднесені до тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, оскільки вони є об`єктами підвищеної небезпеки та екологічно небезпечними об`єктами. Контейнерні АЗС - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і паливороздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері".
Верховний Суд у постанові від 23 серпня 2023 у справі № 640/27953/21 зазначив, що установлення на бетонний майданчик АЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено виконання будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщенні такої АЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.
Зазначене означає, що розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, а саме контейнерної або модульної АЗС не підлягає прийняттю в експлуатацію. Відповідно, на цю контейнерну/модульну АЗС не видаються документи, які підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Крім того, згідно з висновків Верховного Суду у постанові від 09 серпня 2022 року у справі №580/2513/21 зазначено, що для отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним суб`єкт господарювання зобов`язаний подати до ліцензійного органу акт вводу в експлуатацію об`єкта, акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного АЗС, проте такий обов`язок не виникає, якщо АЗС розміщено на бетонному майданчику як цілісний заводський виріб і для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту.
Отже для визначення того, чи відноситься АГЗП, що належить позивачу, до об`єкту будівництва у розумінні містобудівного законодавства та чи потребує введення в експлуатацію, необхідно визначити вид цього АГЗП.
Так, відповідно до пунктів 3.1, 3.2 ДБН В.2.5-20:2018 «Газопостачання» автомобільна газозаправна станція СВГ (АГЗС) це комплекс, призначений для заправки газобалонних автомобілів скрапленим вуглеводневим газом, до складу якого входять споруди та обладнання допоміжного призначення (будинки та приміщення для сервісного обслуговування автомобілів, водіїв та пасажирів та інші допоміжні будинки);
автомобільний газозаправний пункт СВГ (АГЗП) - це комплекс, призначений для заправки газобалонних автомобілів скрапленим вуглеводневим газом, в складі якого не передбачаються будинки та приміщення для обслуговування автомобілів, водіїв та пасажирів та інші допоміжні будинки.
Згідно із ДБН В.1.1-7 «Автозаправні станції. Основи проектування та будівництва» АЗС класифікуються за потужністю та технологічними рішеннями, зокрема, АГЗС - Автозаправна станція зріджених вуглеводневих газів пропан-бутан з резервуарами від 20 м до 100 куб. м., АГЗП - автогазозаправний пункт зріджених газів з надземними резервуарами до 10 куб. м або з підземними до 20 куб. м.
Відповідно до пункту 3.38 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» модульна автозаправна станція - автозаправна станція з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту; характеризується розосередженим розташуванням ПРК та резервуара зберігання палива.
В таблиці 10.9 ДБН Б.2.2-12:2019 зазначено, що заправки з роздільним (модульним) наземним резервуаром ємністю до 80 м куб., включно (наземне розташування) відносяться до типу В (середніх АЗС).
Відповідно до паспортів резервуарів надземних, які знаходяться на складі паливно-мастильних матеріалів позивача, їх ємність не перевищує 50 м куб, зокрема вони встановлюються на опорах, які є елементами збірної одиниці резервуару та ідуть в комплекті з самими резервуарами. Тобто, для встановлення зазначених резервуарів не потрібно улаштування фундаменту.
Суд зазначає, що у справі, що розглядається, позивачем у місці роздрібної торгівлі пальним встановлено тимчасову споруду - кіоск площею 6,0 м2 під диспетчерську - операторну, який у розумінні вимог законодавства не може вважатися контейнерною АЗС - установкою для відпуску нафтопродуктів.
Вказаний висновок також міститься у Постанові Верховного Суду від 23.02.2024 у справі №560/11019/21.
Суд у цій справі також звернув увагу на те, що ні заява позивача про видачу ліцензії, ні позовна заява, не містять інформації щодо інших об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, а саме щодо резервуарів, колонок для видачі палива тощо.
Відповідно до інформації, зазначеній у дозволі від 22.08.2019 № 0210.19.68, за адресою здійснення діяльності: Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Богдана Хмельницького, 1/1 також знаходяться: резервуар для ЗВГ V=9,9 м3, № 204 , 2016 р., ПАО «КРАПТ», Україна - 1 од; резервуар АБП-РГС V=11 м3, № 19-03, 2006р., Україна - 1 од; колонка для видачі палива «Геркон» 01-1 КЕД-50-0.25-1-1, № 456, 2011р., Україна - 1од.; колонка для видачі зрідженого газу «Petro Primus LPG-1-U №0510007, 2005 р., «ММ Petro», Польща - 1 од.; насосний агрегат SKC-4/08/5/1160 LPG, № 797143, 2016 р., «HYDRO-VACCUM», Польща - 1 од.; лінійні частини газопроводів ЗГВ тиском до 1,6 МПа -14,5 п.м., 2017 р., Україна.
Своєю чергою, конструкція норми частини 39 статті 15 Закону 481/95-ВР вимагає подання зацікавленою особою разом із заявою про отримання ліцензії підтверджуючих документів щодо введення в експлуатацію всіх об`єктів, що знаходяться у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним.
Отже, зважаючи на те, що позивачем у складі документів на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Богдана Хмельницького, 1/1 не було подано органу ліцензування документів щодо введення в експлуатацію всіх об`єктів, що знаходяться у місці роздрібної торгівлі пальним (резервуари, колонки тощо), суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача у видачі дозвільного документу є обґрунтованою.
Одночасно з цим, суд критично оцінює посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, сформовані у від 22.07.2021 у справі № 640/19955/19, позаяк правовідносини у справі, що розглядається, і у справі № 640/19955/19 склалися за різних фактичних обставин.
Зокрема у справі № 640/19955/19, на відміну від справи, що розглядається, судами було встановлено, що суб`єктом господарювання у місці роздрібної торгівлі пальним були установлені на бетонний майданчик Контейнерні АЗС (далі - КАЗС), які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, фундаменту. Такі КАЗС, виготовлені у заводських умовах відповідно до вимог технічних умов ТУ У 45.6-33290985-003:2010 і технічною документацією погодженою і затвердженою у встановленому законом порядку. КАЗС є автозаправною станцією з наземним розташуванням контейнера для зберігання палива, до складу якого входять резервуар зберігання палива, технологічне обладнання і паливороздавальні колонки, виконана як єдиний виріб. Контейнер є суцільнометалевою конструкцією, розділеною протипожежними перегородками 1 типу на чотири відсіки з резервуаром для зберігання пального. Платіжно-розрахункового відсіку з електрообладнанням, буферного відсіку та технологічного відсіку з паливороздавальні колонки.
Натомість у справі, що розглядається, позивачем у місці роздрібної торгівлі пальним встановлено тимчасову споруду - кіоск площею 6,0 м2 під диспетчерську - операторну, який у розумінні вимог законодавства не вважається контейнерною АЗС.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що розміщення автомобільних газозаправних пунктів (АГЗП) має здійснюватись відповідно до Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», що потребує проведення їх ідентифікації у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956 «Про iдентифiкацiю та декларування безпеки об`єктiв пiдвищеної небезпеки».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру;
небезпечна речовина - хімічна, токсична, вибухова, окислювальна, горюча речовина, біологічні агенти та речовини біологічного походження (біохімічні, мікробіологічні, біотехнологічні препарати, патогенні для людей і тварин мікроорганізми тощо), які становлять небезпеку для життя і здоров`я людей та довкілля, сукупність властивостей речовин і/або особливостей їх стану, внаслідок яких за певних обставин може створитися загроза життю і здоров`ю людей, довкіллю, матеріальним та культурним цінностям.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Частиною першою статті 50 Конституції передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Зазначене конституційне положення передбачає, що поняття «безпека життя і здоров`я людини» слід розуміти у широкому значення, яке охоплює різноманітні сфери суспільно-управлінських відносин, в яких застосування та тлумачення законодавства слід розглядати, головним чином, в аспекті створення максимальних гарантій безпечності людини та її відчуття захищеності, що також є основою суспільного інтересу. Пріоритет такого інтересу, за загальним правилом, над приватним інтересом (зокрема, у формі права власності, права на підприємницьку діяльність) у випадку їх конкуренції підтверджується також положеннями частини першої статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Отже, експлуатація АЗС без отримання відповідного акта або сертифікату про готовність об`єкта до експлуатації, може призвести до негативних наслідків для життя та здоров`я людей, оскільки цей об`єкт у силу приписів статті 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» має ознаки об`єктів підвищеної небезпеки та таке обмеження визначено відповідним та направлено на дотримання загальновизнаних умов безпеки.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 26.01.2021 у справі № 826/10130/18, від 20.04.2021 у справі № 817/1269/17, від 09.08.2022 у справі № 580/2513/21 та від 24.02.2023 у справі № 240/29665/21.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи відповідача.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОКАР" в особі керівника Осипішина В.В. залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Ватаманюк Р.В.