ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 640/8373/21
адміністративне провадження № К/990/2122/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу №640/8373/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року (головуючий суддя Кузьменко В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Кузьменка В.В., суддів - Ганечко О.М., Василенка Я.М.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 35   798 грн 28 коп.;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 35   798 грн 28 коп.;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 30 жовтня 2019 року по день ухвалення судового рішення.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що наказом Генеральної прокуратури України від 29 жовтня 2019 року №1285ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 жовтня 2019 року.
3. Переконувала, що мала право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, яка мала бути виплачена їй у день звільнення.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
4. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року, позовні вимоги задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку;
- зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 35   798 грн 28 коп. (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень двадцять вісім копійок);
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35   798 грн 28 коп. (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень двадцять вісім копійок).
5. Задовольняючи позовні вимоги суди зазначили, що частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, до такого переліку не включені питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
6. Суди вважали, що на час звільнення з посади прокурора позивачка набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, оскільки позивачку звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).
7. Констатували, що оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та виплати позивачці вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, та ураховуючи приписи статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суди вважали обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
8. Разом з тим, при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивачки, суди застосували принцип співмірності та вважали достатньою компенсацію у розмірі 35   798 грн 28 коп., яка дорівнює розміру заборгованості.
Короткий зміст касаційної скарги 
9. Не погоджуючись із такими судовими рішеннями Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
10. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
11. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах №280/880/21, №686/20491/18, №755/12623/19116 щодо застосування статей 117, 235 КЗпП України.
12. Переконує, що оскільки позивачку звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, вона не набула права на її отримання.
13. Зазначає, що судовими рішеннями у справі №640/23627/19 позивачку поновлено на посаді та стягнуто з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу.
14. Вважає, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі №640/23627/19 та стягнення вихідної допомоги у справі №640/8373/21 є взаємовиключними.
Позиція інших учасників справи
15. Від ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу відповідача не надійшло, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у суді касаційної інстанції.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
16. 17 січня 2023 року до касаційного суду надійшла скарга Офісу Генерального прокурора.
17. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2023 року для розгляду справи №640/8373/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Кашпур О.В., суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
18. Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року відхилено посилання Офісу Генерального прокурора на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі №640/8373/21 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
19. Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.
20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2024 року, у зв`язку з тривалою тимчасовою непрацездатністю судді Кашпур О.В., для розгляду справи №640/8373/21 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
21. Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року закінчено підготовчі дії, справу №640/8373/21 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
22. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року, у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М., для розгляду справи №640/8373/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мельник-Томенко Ж.М., Загороднюка А.Г.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
23. Наказом Генеральної прокуратури України від 29 жовтня 2019 року №1285ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 жовтня 2019 року.
24. Указаним наказом доручено Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.
25. 21 лютого 2021 року ОСОБА_1 направила до Офісу Генерального прокурора запит з проханням нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 жовтня 2019 року по теперішній час.
26. У відповідь на указаний запит, Офіс Генерального прокурора листом від 26 лютого 2021року повідомив, що виплату вихідної допомоги позивачу не здійснено, оскільки правові підстави для її нарахування відсутні. Зазначив, що при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» виплата вихідної допомоги не передбачена.
27. Уважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні протиправною та у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
28. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України в чинній редакції).
30. Спірним питанням, що постало перед Судом у межах цього касаційного провадження є наявність/відсутність підстав для стягнення на користь позивачки вихідної допомоги, що мала бути нарахована та виплачена при звільненні, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про скасування наказу про звільнення.
31. Законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
32. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
33. У той же час приписами Закону України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
34. Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника, є стаття 44 КЗпП України.
35. Конституційний Суд України у Рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.
36. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. 
37. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» доповнено статтю 40 КЗпП України частиною четвертою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».
38. Отже, частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з цим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
39. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №520/4500/21, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, від 16 вересня 2021 року у справі №600/690/20-а, від 30 вересня 2021 року у справі №160/10949/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №380/5278/20, та інших, і колегія суддів не вбачає підстав відступати від неї.
40. Судами попередніх інстанцій установлено, що наказом Генеральної прокуратури України від 29 жовтня 2019 року №1285ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 жовтня 2019 року.
41. На день звільнення Офісом Генерального прокурора позивачці не виплачено вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.
42. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність у ОСОБА_1 права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.
43. У тексті касаційної скарги відповідач посилається на те, що юридичним фактом, який зумовив звільнення позивачки, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження нею атестації, а тому безпідставним є застосування до спірних правовідносин статті 44 КЗпП України.
44. Разом з тим, Верховний Суд зауважує, що у наказі від 29 жовтня 2019 року №1285ц підставою звільнення позивачки зазначено пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» - тобто у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
45. З огляду на викладене, доводи відповідача у цій частині є безпідставними.
46. У тексті касаційної скарги відповідач зазначає, що судовими рішеннями у справі №640/23627/19 ОСОБА_1 поновлено на посаді та стягнуто з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу.
47. Вважає, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі №640/23627/19 та стягнення вихідної допомоги у справі №640/8373/21 є взаємовиключними.
48. Також, зазначає, що оскільки на виконання судових рішень у справі №640/23627/19 позивачці нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, то стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі матиме наслідком зобов`язання відповідача виплатити подвійну суму середнього заробітку.
49. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника та зазначає таке.
50. Питання щодо наявності/відсутності порушеного права позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні вирішується адміністративним судом, зокрема, шляхом перевірки рішень, дій чи бездіяльності відповідача.
51. Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України). 
52. Отже, під час розгляду справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди повинні перевірити їх на відповідність вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України. Водночас правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності адміністративні суди перевіряють на момент їхнього прийняття/вчинення/невчинення суб`єктами владних повноважень. Тобто суд перевіряє правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень станом на момент виникнення спірних правовідносин [у цій справі - на момент звільнення].
53. Як зазначалося вище, право на вихідну допомогу, у визначених законодавством випадках, виникає у працівника в день його звільнення. 
54. У день фактичного звільнення із займаної посади позивачці належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, у тому числі і вихідної допомоги.
55. З огляду на викладене Суд констатує, що факт звільнення позивачки з органів прокуратури є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати їй вихідної допомоги. Ураховуючи те, що вихідну допомогу ОСОБА_1 мали виплатити при звільненні (з органів прокуратури), однак цього зроблено не було (у зв`язку з чим і виник спір), то наявні підстави для стягнення/нарахування цієї допомоги.
56. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №520/4500/21 та від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19.
57. Щодо необхідності урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 червня 2022 року у справі №280/880/21, від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18, від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 колегія суддів зазначає таке.
58. У наведених постановах Верховний Суд дійшов висновку щодо неможливості одночасного застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, оскільки положеннями статей 117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
59. Разом з тим, за загальним правилом, під час вирішення цієї справи варто враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України.
60. Так, у постановах від 20 червня 2024 року у справі №120/10686/22, від 29 листопада 2021 року у справі №480/6504/20, від 25 травня 2023 року у справі №540/1218/21 Верховний Суд указав, що факт звільнення позивача з органів прокуратури є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати йому вихідної допомоги. За загальним правилом, у день звільнення роботодавець повинен повністю розрахуватись із працівником, зокрема, виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, а в окремих випадках - вихідну допомогу.
61. Ураховуючи, що вихідну допомогу особі мали виплатити при звільненні (з органів прокуратури), однак цього зроблено не було (у зв`язку з чим і виник спір), то задовольняючи позовні вимоги про стягнення/нарахування цієї допомоги, одночасно є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення/нарахування вихідної допомоги.
62. Колегія суддів зауважує, що в указаних справах судами установлено, що позивачі одночасно оскаржували накази про звільнення та в судовому порядку вирішувалось питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
63. Тобто, Верховний Суд у наведених постановах виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку пов`язує з існуванням самого факту нездійснення розрахунку усіх сум при звільненні без урахування іншого спору, який стосується оскарження самого факту звільнення та як, наслідок виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
64. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
65. Звертаючись до суду касаційної інстанції відповідач ставить під сумнів право позивачки на отримання вихідної допомоги при звільненні та на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України. Разом з тим, касаційна скарга не містить доводів щодо розрахунку розміру указаних виплат, тому Суд не надає оцінку оскаржуваним судовим рішенням у цій частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
66. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
67. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
68. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, з урахуванням наведених вище мотивів, касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
IV. Висновки щодо судових витрат
69. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі №640/8373/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду