П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 р.	м. Одеса	Справа № 521/23247/23	

Перша інстанція: суддя Роїк Д.Я.,
повний текст судового рішення
складено 26.06.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:
26.09.2023 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського (Малиновського) районного суду м. Одеси з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)(надалі Відділ або відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження01.09.2023 ВП №72655969;
- скасувати постанову відповідача від 01.09.2023 про відкриття виконавчого провадження №72655969.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що він є боржником у виконавчому провадженні №72655969 з примусового виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 у справі №521/1446/23 про накладення штрафу за порушення митних правил з конфіскацією майна. При цьому, позивач у якості порушення позивачем норм матеріального права при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, вказував на порушення правил щодо місця виконання та щодо підвідомчості виконавчого провадження, оскільки позивач, як боржник – фізична особа, проживає, працює та має нерухомість саме у м. Дніпрі, а не у м. Одесі чи Одеській області, та сума штрафу є меншою ніж сума стягнень, за якими відповідачу підвідомчі виконавчі провадження.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26 червня 2025 року задоволений позов ОСОБА_1 :
- визнані протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відкриття виконавчого провадження від 01.09.2023 №72655969;
- скасована постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.09.2023 про відкриття виконавчого провадження №72655969;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1073, 60 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. 
Зокрема, апелянт звертає увагу, що на підставі отриманої заяви про примусове виконання та доданих до неї документів, державним виконавцем, у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», було прийняте рішення про відкриття виконавчого провадження №72655969 та розпочато примусове виконання рішення суду саме за місцезнаходженням конфіскованого майна, оскільки стягувач скористався своїм правом вибору місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції. 
У зв`язку із перебуванням конфіскованого майна на території, на яку розповсюджується компетенція Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме місцезнаходження майна є ключовим фактором для визначення місця виконання рішення суду про конфіскацію згідно із положеннями Закону, стягувачем Одеською митницею був пред`явлений виконавчий документ саме до Відділу.
Звертає апелянт увагу на те, що поза увагою суду першої інстанції залишився факт того, що державним виконавцем на підставі вжитих заходів виконано постанову Малиновського районного суду міста Одеси №521/1446/23 від 02.02.2022 у частині конфіскації майна у повному обсязі, тобто виконання постанови Малиновського районного суду міста Одеси №521/1446/23 від 02.02.2022 у частині конфіскації майна, - завершено 23.09.2023 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Заперечуючи висновки суду першої інстанції стосовно того, що не з`ясування місця виконання має наслідки порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», апелянт вказує, що виконання рішення про конфіскацію майна, яке вилучене у боржника митним органом за порушення митних правил, не залежало від проживання/перебування боржника, а відбулось саме на території де воно знаходилось, а саме у місті Одеса. Водночас, пред`являти на примусове виконання рішення суду про конфіскацію майна, яке знаходиться на території, на яку не поширюється компетенція відділів державної виконавчої служби м. Дніпра, є недоцільним, що на думку апелянт спростовує висновки суду першої інстанції про порушення апелянтом статті 19 Закону.
Також, апелянт зазначає, що перебування боржника у місті Дніпро ніяким чином не заважає користуватися своїми правами та обов`язками, передбаченими статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», адже доступ до матеріалів виконавчого провадження є правом сторін виконавчого провадження (стягувача та боржника) і може бути реалізований кількома способами (можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження через електронний кабінет виконавчого провадження та переглянути інформацію, що міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, або подати письмову заяву до Відділу для надання необхідних копій документів виконавчого провадження; подати заяву можливо як поштою так і електронною поштою для пришвидшення отримання відповідної заяви Відділом для її опрацювання).
Не погоджується апелянт і з твердженням суду першої інстанції щодо конфіскованого майна, адже позивач – боржник у виконавчому провадження, є керівником юридичної особи, який був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил митного оформлення. Та за правилами Митного кодексу України (ст. 465) конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилається на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 у справі №521/1446/23, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.04.2023, ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме: 2055155 два мільйона п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять ) гривень 32 копійки, з конфіскацією цих товарів.
31.08.2023 до Відділу надійшла заява Одеської митниці про примусове виконання рішення суду: постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 у справі №521/1446/23, залишеної без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.04.2023, яким накладене адміністративне стягнення – конфіскація товарів, вилучених згідно протоколу про порушення митних правил. Вказано місце знаходження вилученого товару – склад №4 м. Одеса. До заяви додані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції у справі №521/1446/23 та копія протоколу про порушення митних правил від 22.12.2022 №1520/50000/22.
Також, у заяві про примусове виконання Одеська митниця просила відкрити виконавче провадження щодо конфіскації товарів, вилучених за протоколом про порушення митних правил від 22.12.2022 №1520/50000/22.
01.09.2023 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маковською Анжелою Володимирівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №7265565.
Також, відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, 23.09.2024 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, в якій встановлено, що відповідно до розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 31.07.2024 №729/А-2024 «Про передачу конфіскованого та іншого майна, що перейшло у власність держави, на потреби Збройних сил України та інших органів, залучених до забезпечення обороноздатності держави, а також забезпечення енергетичної безпеки держави та продовольчої безпеки населення» (у редакції розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 13.08.2024 №765/А-2024 «Про внесення змін у додаток 2 до розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 31 липня 2024 року №729/А-2024») майно, конфісковане постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 №521/1446/23, безоплатно передане Військовій частині НОМЕР_1 . 
Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження з примусового виконання постанови Малиновського районного суду міста Одеси №521/1446/23 від 02.02.2022 було закінчене, тобто у зв`язку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відкриваючи виконавче провадження допустив порушення правил визначення місця виконання та підвідомчість, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували місцезнаходження боржника на території на яку поширюється компетенція Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); боржник за виконавчим провадженням №72655969 не є власником товару – дизель-генератор ALMAR ALMSDAA 800 Kva та жодного відношення до такого товару не має; боржник є керівником ТОВ «AMC 2021», у зв`язку з чим його і було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/1446/23; боржник за виконавчим провадженням №72655969 не відноситься до органів перелічених у пункті 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, а також сума зобов`язання значно менша від сум, які підвідомчі Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII в редакції чинній станом на 01.09.2023).
Відповідно до п. 10 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Так, за приписами ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №1404-VIII, реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.
Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.
Як вбачається оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2022, постанови Одеського апеляційного суду від 21.04.2023 у справі №521/1446/23, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання у місті Дніпрі; є директором ТОВ «АМС 2021» місцезнаходження якого у м. Дніпрі; місцем знаходження майна, вилученого за протоколом про порушення митних правил, та яке підлягає конфіскації, є місто Одеса – склад №4.
Колегія суддів зазначає, що заява Одеської митниці про примусове виконання судового рішення, відповідно її прохальної частини, стосується примусового виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 у справі №521/1446/23 в частині конфіскації товарів, вилучених за протоколом про порушення митних правил від 22.12.2022 №1520/50000/22.
Тому, Одеська митниця, як стягувач, зокрема конфіскованого товару, на свій вибір визначила до якого органу виконавчої служби подавати заяву про примусове виконання (за місцем знаходження майна боржника – м. Одеса), що відповідає приписам ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII та в цілому узгоджується із нормами статті 465 Митного кодексу України.
Наведене спростовує висновки суду першої інстанції щодо відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.
Стосовно висновків суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги стосовно підвідомчості, апеляційний суд зазначає таке.
Закон №1404-VIII не визначає правил підвідомчості, а лише вказує на те, що у разі її порушення виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення (п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII).
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкція №512/5 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами п. 3 розділу І Інструкції №512/5 органами державної виконавчої служби є, окрім іншого, управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України; відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.
Відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 4 розділу І Інструкції №512/5, Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:
- боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;
- сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
За приписами пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24Закону №1404-VIII.
Апеляційний суд зазначає, що статтею 18 Закону №1404-VIII визначені права та обов`язки державного виконавця, і вони не залежать від того, в якому органі державної виконавчої служби проходить службу державний виконавець.
Отже, враховуючи дотримання вимог щодо місця виконання, в частині конфіскації майна, та закінчення виконавчого провадження у зв`язку із його фактичним виконанням, відсутність посилання позивача на конкретні факти порушення його прав, як боржника у виконавчому провадженні, що пов`язано виключно з підвідомчістю виконавчого провадження, а також те, що державні виконавці, які проходять службу у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не мають жодних привілеїв по відношенню до державних виконавців районних, районних в містах, міських, міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, апеляційний суд не встановив наявність реальних порушень прав позивача, який є боржником у виконавчому провадженні.
Матеріали справи не містять доказів того, що перебування позивача - боржника у місті Дніпро не заважали йому користуватися своїми правами та обов`язками, передбаченими статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження; відсутні докази і того, що позивача, як боржник у виконавчому провадженні був позбавлений доступу до матеріалів виконавчого провадження і не міг реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження через електронний кабінет виконавчого провадження або переглянути інформацію, що міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, або подати письмову заяву до Відділу для надання необхідних копій документів виконавчого провадження; подати заяву можливо як поштою так і електронною поштою для пришвидшення отримання відповідної заяви Відділом для її опрацювання.
При цьому, саме по собі посилання на ймовірні порушення прав позивача - боржника, які могли б відбутись через порушення підвідомчості виконавчого провадження, враховуючи фактичні обставини в цій справі, не є беззаперечним свідченням, того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження, яке закінчене фактичним виконанням, підлягає скасуванню. 
За наведених обставин, колегія суддів встановила помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення через неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.242, 272, 287, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – задовольнити.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нову постанову.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька