Унікальний номер справи 753/4188/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/14845/2025
Головуючий у суді першої інстанції О. Р. Лужецька
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
   Іменем      України
 
       07 листопада 2025 року                                                                                        місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
секретар судового засідання Комар Л. А.
 
сторони
 
позивач                                           Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»
 
відповідач                                       ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», подану представником Гуртовою Катериною Вікторівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року,  ухвалене у складі судді О. Р. Лужецької, в примішенні Дарницького районного суду м. Києва,
 
в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.11.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та   ОСОБА_1  було укладено Заяву-договір № 2584365-015 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1 Кредитного договору, позичальник просила надати споживчий кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно умов кредитного договору, Банк надав відповідачці кредит у розмірі 149 902,10 грн зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01 % річних, строком на 60 місяців, комісія за обслуговування кредиту - 4,9 % щомісячно, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.
Відповідно до п. 1.11 Договору, Банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цієї заяви-договору кредит, шляхом зарахування коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1. даного Розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 149 902,10 грн., на поточний рахунок  НОМЕР_1  в АТ «ТАСКОМБАНК».
Оскільки відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та має заборгованість, Банк був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 313 669 грн. 49 коп. та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 102 392 грн. 96 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 10 грн. 81 коп., та судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1 228 грн. 58 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК», через свого представника Гуртову К.В. подано апеляційну скаргу. 
Банк вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (в частині відмови у задоволенні позову) необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд, приймаючи рішення не дослідив підписану відповідачем заяву - договір від 29.11.2021 № 2584365-015 з додатком № 1, а тому суд помилково та необґрунтовано зробив висновок, що підстави для  стягнення комісії відсутні.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту та у письмовій формі досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру комісії за обслуговування кредитом - 4,9% щомісячно, розміру процентів за користування кредитом 0,01% річних та графіку платежів. 
На думку апелянта, розрахунок заборгованості та виписка з клієнтських рахунків, сформованих відповідно до норм діючого законодавства України є належним доказом по справі, оскільки є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, та є належним доказом існування саме вказаної у позові суми боргу. 
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.       
15 жовтня 2025 року у судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином. 
З метою дотримання процесуальних строків, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає вирішенню розгляд справи, та скласти постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувалися судом 15.10.2025.                
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 102 392 грн. 96 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 10 грн. 81 коп. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 211 265 грн. 72 коп., суд дійшов висновку, що в її задоволенні слід відмовити оскільки не зважаючи на ту обставину, що відповідно до п.1.4. заяви-договору передбачено, що комісія за обслуговування кредиту складає 4,9 % щомісячно. Разом з тим, сторона позивача в позовній заяві не вказує та не обґрунтовує, які саме послуги за вказану комісію надавались  Банком відповідно до умов кредитного договору. Позивач обмежився лише зазначенням суми заборгованості за комісією в розрахунках та позовних вимогах.
Судом встановлено, 29.11.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір № 2584365-015 про надання споживчого кредиту (а.с.12-14).
Відповідно до п. 1 Кредитного договору, позичальник просила надати їй споживчий кредит на власні потреби/на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно умов кредитного договору, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 149 902 грн. 10 коп., зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01 % річних, комісією за обслуговування кредиту - 4,9 % щомісячно, строком на 60 місяців, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.
Відповідно до п. 1.11 Договору, Банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цієї заяви-договору кредит, шляхом зарахування коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1. даного Розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 149 902,10 грн., на поточний рахунок  НОМЕР_1  в АТ «ТАСКОМБАНК».
Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами заявою-договором про надання кредиту № 2584365-015, що підтверджується платіжною інструкцією банку № 8170492203 від 29 листопада  2021 року.
В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості.
          Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки станом на 28.01.2025 р., складає 313 669 грн. 49 коп., з яких: 102 392 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10 грн. 81 коп. - заборгованість за відсотками; 211 265 грн. 72 коп. - заборгованість за комісією (а.с.19-20).
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії заяви-договору № 2584365-015 про надання кредиту від 29 листопада 2021 року, детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів.
Отже, АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 погодили умови кредитного договору щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, про сплату процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких процентів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що умовами кредитного договору від 29 листопада 2021 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 4,9 % щомісячно.
Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 7 345,20 грн щомісяця.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в тому, що АТ «ТАСКОМБАНК» не надав доказів наявності, переліку таких послуг, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Доводи апеляційної скарги ці висновки суду першої інстанції не спростували. В апеляційній скарзі не зазначено, які докази, що містяться в матеріалах справи, мають бути досліджені судом апеляційної інстанції на спростування висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 комісії.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги  позивача.
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній позивачем частині, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу АТ «ТАСКОМБАНК» необхідно залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10  червня 2025 року  без змін.
У такому разі розподіл судових витрат позивача у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», подану представником Гуртовою Катериною Вікторівною, залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Судді
 
                                                                                                                      Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                                      А. М.  Стрижеус
 
                                                                                                                      О. І.  Шкоріна