ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 585/1973/23
провадження № 51-5226 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                          ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 05 травня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023200470000125, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року ОСОБА_7  засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 309 КК Україниу виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн; за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням статті 69 КК України у виді  обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено  ОСОБА_7   остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу не обрано.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Полтавський апеляційний суд, задовольнивши частково апеляційну скаргу прокурора, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок від 05 травня 2025 року, яким призначив ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 грн неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. 
Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 05.05.2025.
Відповідно до положень частин 1, 5 статті 72 КК України зараховано 
ОСОБА_7 у строк покарання період з 24.09.2024 по 11.03.2025 з розрахунку, що двом дням обмеження волі відповідає один день позбавлення волі, та період його перебування під вартою з 12.03.2025 по 04.05.2025 з розрахунку день за день.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_7  визнано винуватим у тому, що він 05.01.2023, реалізуючи злочинний умисел спрямований на одержання прибутку від систематичного збуту психотропних речовин на території м. Ромни, а також злочинний умисел на придбання і зберігання наркотичних речовин без мети збуту, у невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, замовив наркотичні та психотропні речовини, обравши способом їх доставки до м. Ромни логістичну компанію ТОВ «Нова пошта».
Розуміючи, що посилка надсилається визначеній особі, яка при одержанні у відділенні ТОВ «Нова пошта» ідентифікується, з метою маскування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_7 на власному мобільному телефоні марки «Samsung», модель «Galaxy A12», встановив мобільний додаток «Нова пошта», який зареєстрував за мобільним номером НОМЕР_1 за вигаданим ім`ям « ОСОБА_8 ».
07.01.2023, об 11 год 02 хв., у відділенні № 2 компанії «Нова пошта» за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Монастирська, 4ж, ОСОБА_7 отримав поштове відправлення як ОСОБА_8 , в якому знаходились наркотичні та психотропні речовини, тим самим здійснив придбання наркотичних засобів без мети подальшого збуту та психотропних речовин з метою подальшого збуту, які перемістив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 17.02.2023.
Так, ОСОБА_7 зберігав у вищевказаному місці з метою збуту 44,6511 г кристалічної речовини, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено, у розфасованому до 31 пластикового зіп-пакету вигляді. У тому ж місці, у окремому пластиковому пакеті, без мети збуту, ОСОБА_7 зберігав суху речовину, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом, маса якого (в перерахунку на висушену речовину) становить 6,63 г.
Частину придбаної психотропної речовини PVP, обіг якої заборонено, загальною масою 1,36957 г,15.02.2023, у проміжок часу з 15 год 10 хв. до 15 год 30 хв., ОСОБА_7 з метою збуту помістив до трьох поліетиленових зіп-пакетів, два з яких для подальшого зберігання з метою збуту розмістив (сховав) біля котельні, що знаходиться навпроти будинку № 30 по 1-ому Оболонському провулку у 
м. Ромни, а інший - під кришкою колодязя, що знаходиться навпроти будинку № 3 по 1-ому Оболонському провулку у м. Ромни, де останні зберігалися до моменту їх вилучення 18.02.2023.
Крім того, 17.02.2023, у проміжок часу з 14 год 05 хв. до 16 год, за адресою: м. Ромни, вул. Полтавська, 41, під час особистого обшуку в кишені ОСОБА_7 виявлено та вилучено 4 пластикових зіп-пакети з кристалічною речовиною, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено, загальною масою 2,1382 г.
Продовжуючи свою протиправну діяльність з реалізації єдиного злочинного умислу, спрямованого на тривале та систематичне придбання і зберігання з метою збуту психотропних речовин, діючи умисно, ОСОБА_7 17.02.2023 у невстановленої органом досудового розслідування особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, замовив психотропні речовини, способом доставки до м. Ромни яких обрав компанію ТОВ «Нова пошта».
17.02.2023, о 12 год 18 хв., у відділенні № 1 логістичної компанії «Нова пошта» за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Полтавська, 41, шляхом ідентифікації себе через мобільний додаток «Нова Пошта» як ОСОБА_8 , ОСОБА_7 одержав поштове відправлення. В цей же день, о 14 год 05 хв., біля зазначеного відділення ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_7 був затриманий та у нього виявлено 
3 пластикових зіп-пакети з кристалічною речовиною, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено, загальною масою 110,4667 г, що є особливо великим розміром.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікацій його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість.
На думку захисника, з огляду на обставини, що пом`якшують  ОСОБА_7 покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, відсутність життєвого досвіду, позитивні характеристики, не притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності), відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу засудженого, який за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, та з урахуванням його посткримінальної поведінки, вказані обставини у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать, що застосоване судом апеляційної інстанції за ч. 3 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі навіть у мінімальному розмірі 9 років, встановленому в санкції вказаної частини статті, в даному випадку є недоцільним і не справедливим через суворість. 
Також вважає, що апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, не перевірив належним чином викладених у ній доводів та безпідставно не погодився із судом першої інстанції про можливість призначення  ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримав.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7  у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 та ч. 3 ст. 307 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
У цьому провадженні підставою для застосування ст. 69 КК України стала сукупність обставин, що пом`якшують покарання, - визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу винного, що, на думку суду першої інстанції, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Не погодившись із вироком суду прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставив питання про його скасування та ухвалення нового вироку, в тому числі у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, посилаючись на відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 307 цього Кодексу. 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, зокрема, залишено без змін вирок суду першої інстанції в частині доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. 
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 березня 2025 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу апеляційного суду від 20 серпня 2024 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, при цьому зазначено, що за умови підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим, призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Під час нового апеляційного розгляду, приймаючи рішення про скасування вироку в частині призначеного покарання, та призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах визначених санкцією даної частини статті, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 69 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, який вчинив злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, які є небезпечними для невизначеного кола осіб, а також кількість наркотичної та психотропної речовини, вилученої у обвинуваченого.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, норма матеріального права, викладена в 
ч. 1 ст. 69 КК України, надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом за кримінальне правопорушення, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Отже, застосування положень вказаної правової норми можливе у разі: 1) наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання; 2) одна із яких істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень ст. 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій та іншими факторами, які безпосередньо обумовлюють вчинення кримінального правопорушення та впливають на його характеристику за критеріями суспільної небезпеки вчиненого та винуватого, їх характеру та ступеня.
Суд, при призначенні покарання на підставі ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що врахував як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із приписів статей 50, 65 цього Кодексу, яка (які) із обставин є такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто мала(и) вагомий вплив на його суспільну небезпечність.
У вироку апеляційний суд вказав, що при призначенні обвинуваченому покарання враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, проте погоджується з доводами прокурора, що дані обставини істотно не знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тому дійшов висновку, що місцевий суд безпідставно призначив обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції обґрунтовано констатував, що в мотивувальній частині вироку суд належним чином не умотивував своє рішення про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки не зазначив, які саме встановлені судом обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Згідно вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року (справа № 5-23 кс(15)16), при призначенні покарання із застосуванням статті 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.
За вироком суду ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при призначенні покарання обставинами, що пом`якшують покарання, апеляційним судом визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, при цьому не встановлено обставин, які обтяжують покарання, збитки або шкоду вказаними кримінальними правопорушеннями не заподіяно.
Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з порушенням вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України, оскільки вказане покарання перевищує дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини цієї статті.
Таким чином, вказаним судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому Верховний Суд відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення щодо ОСОБА_7 .
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
На підставі ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Полтавського апеляційного суду від 
05 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.
З урахуванням вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
В іншій частині вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                   ОСОБА_3