ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 жовтня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4307/25
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1604/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,  
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад»  про стягнення коштів.

                                      У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Єлецький Посад», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 709 053,38 грн інфляційних втрат та 138 130,18 грн 3 % річних.
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 31 березня 2021 року уклав з ТОВ «Єлецький Посад» попередній договір, за умовами якого сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири протягом 30 днів після введення будинку в експлуатацію, а позивач зобов`язався придбати цю квартиру. Додатковою угодою № 1 від 04 жовтня 2022 року сторони встановили вартість квартири у розмірі 1 590 680 грн, яка мала бути сплачена трьома траншами. Виконуючи умови договору, ОСОБА_1 сплатив кошти на загальну суму 1 198 705 грн. У зв`язку з ухиленням відповідача від укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач звернувся до нього з позовом, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2025 року  задоволено та стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь ОСОБА_1 1 198 705 грн безпідставно набутих коштів.
Указував, що у зв`язку з отриманням ТОВ «Єлецький Посад» грошових коштів за нікчемним правочином у відповідача виник обов`язок негайно повернути їх ОСОБА_1 . Проте наразі товариством отримані грошові кошти не повернуті, отже, відповідач безпідставно користується ними. Оскільки ТОВ «Єлецький Посад» прострочило виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, яке виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, зважаючи на приписи ч. 2 с. 625 ЦК України наявні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Єлецький Посад» про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь позивача 709 053,38 грн інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 138 130,18 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «Єлецький Посад», вважаючи рішення суду незаконним через порушення норм матеріального права та посилаючись на неврахування фактичних обставин справи, просить його скасувати та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Сторона відповідача вважає, що судом першої інстанції безпідставно залишено позва увагою те, що 17 березня 2022 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесено зміни до ЦК України та ЗУ «Про споживче кредитування». Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено п. 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, штрафні санкції, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Наведені вище норми поширюють свою дію й на інші правовідносини, за якими можливо застосовувати відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України.
Товариство зазначає, що за наслідками розгляду відповідних справ за позовами інвесторів-фізичних осіб до цього ж відповідача щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних наявні різні за висновками судові рішення  щодо можливості застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та нарахування до стягнення штрафних санкцій в умовах воєнного стану, а також періоду, за який проводиться нарахування.
У наданому відзиві представник позивача – адвокат Сиводід О.П., не погодившись з доводами апеляційної скарги та вважаючи рішення суду законним, обґрунтованим і таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу ТОВ «Єлецький Посад» залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Доводи відзиву зводяться до відсутності в апеляційній скарзі посилань на норми права, яка порушено або неправильно застосовано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
Сторона позивача наголошує на тому, що відповідно до практики Верховного Суду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22. Про обставини, які б свідчили про прострочення кредитора у зобов`язанні з повернення безпідставно набутих коштів, або про обставини, які б перешкоджали боржнику з незалежних від нього причин виконати обов`язок повернути кошти, в цій справі відповідач не стверджує, і суд їх не встановлював.
Звертає увагу суду на те, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. У постанові Верховного Суду від 21 січня 2025 року у справі № 751/3052/23 наведено, що законодавець в п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення коштів, сплачених на виконання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири. Отже, у справі, що розглядається, до спірних правовідносин, які не пов`язані із наданням позики чи кредиту, вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосуванню не підлягають. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 квітня 2025 року у справі № 751/2085/24 та має підстави для застосування при розгляді цієї справи.
Вважає, що посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, є безпідставними, оскільки вони не свідчать про неправильне застосування судами ст. 625 ЦК України. Наведені постанови не містять правового висновку щодо застосування ст. 625 ЦК України із урахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в подібних правовідносинах.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт виникнення у ТОВ «Єлецький Посад» грошового зобов`язання щодо повернення позивачу безпідставно отриманих коштів за нікчемним правочином встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2025 року у справі № 751/8413/24. Ураховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, яке виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, наявні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Районний суд виснував, що оскільки у цій справі правовідносини між сторонами виникли з підстав, не пов`язаних з наданням кредиту чи позики, тому відповідач не звільняється від передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності. Оскільки грошове зобов`язання виникло до ухвалення судового рішення у справі № 751/8413/24 та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником. Отже інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню саме за період з 01 квітня по 20 грудня 2021 року та з 21 грудня 2021 року по 30 квітня 2025 року (в межах заявлених позивачем вимог).
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Єлецький Посад» є організація будівництва будівель (код КВЕД 41.10) (а.с. 55).
31 березня 2021 року між ТОВ «Єлецький Посад» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено попередній договір № 231029 (а.с. 9-12), за умовами якого продавець зобов`язався укласти договір купівлі-продажу квартири (загальною площею 69,49 кв м, номер 2-г по АДРЕСА_1 ) протягом 30 днів після введення будинку в експлуатацію та отримання всіх правовстановлюючих документів, а покупець зобов`язується купити зазначену квартиру в порядку та на умовах зазначених в договорі (п. 1.1. договору). 
Відповідно до п. 1.2. попереднього договору орієнтована дата введення будинку в експлуатацію IІІ квартал 2022 року. Запланований термін введення будинку в експлуатацію, за наявності об`єктивних обставин може бути змінено, що не є порушенням зобов`язань з боку продавця.
Сторони погодили вартість 1 кв м загальної площі, виходячи із проектного планування, яка становить 23 000 грн з ПДВ. Всього загальна вартість квартири становить 1 598 270 грн з ПДВ (п. 2.3. попереднього договору).
Відповідно до п. 3.1. попереднього договору покупець зобов`язується здійснити оплату, узгоджену в п. 2.3. договору, під час підписання даного договору у наступному порядку: перший внесок 50 % , що становить 799 135 грн під час підписання договору; а залишкову вартість, що становить 799 135 грн, сплачується наступним чином: перші 25 % від загальної суми, що становить 399 570 грн, внести до 24 грудня 2021 року; останні 25 % від загальної суми, що становить 399 570 грн, внести в ІІІ кварталі 2022 року, але не пізніше ніж за місяць до моменту здачі будинку.
Згідно з п. 7.7. попереднього договору сторони погодили, що у відповідності до ст. 205, 207, 209 ЦК України продавець та покупець укладають даний попередній договір у простій письмовій формі та заперечення з цього приводу відсутні.
Технічна специфікація квартири наведена в додатку № 1 до попереднього договору № 231029 від 31 березня 2021 року; план типового поверху, на якому знаходиться квартира, наведена в додатку № 2 до попереднього договору № 231029 від 31 березня 2021 року, що є невід`ємними частинами договору (а.с. 11 зворот-12).
Згідно з квитанціями від 31 березня 2021 року та від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Єлецький Посад» відповідно 799 135 грн та 399 570 грн як оплату за квартиру відповідно до договору № 231029 від 31 березня 2021 року (а.с. 14).
04 жовтня 2022 року між ТОВ «Єлецький Посад» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до попереднього договору № 231029 від 31 березня 2021 року, відповідно до якої змінено характеристики квартири, і сторони домовились, що квартира має наступні характеристики: номер квартири АДРЕСА_2 , загальна проектна площа 69,16 кв м на 3-му поверсі в ІІ-й секції «ЖК «Єлецький», за адресою: АДРЕСА_1 . Орієнтовний термін введення будинку в експлуатацію ІV квартал 2023 року. Загальна вартість квартири становить 1 590 680 грн. Покупець зобов`язується здійснити оплату у наступному порядку: 1 198 705 грн не пізніше ніж в день підписання даної додаткової угоди та 391 975 грн в строки, визначені за окремою додатковою угодою (а.с. 12 зворот-13).
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь позивача 1 198 705 грн безпідставно набутих коштів (а.с. 68-72). Рішення суду набрало законної сили 17 квітня 2025 року.
Відповідно до наданого ОСОБА_1 до позову розрахунку загальний розмір інфляційних втрат за період з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2025 року становить 709 053,38 грн; 3 % річних за указаний період становлять 138 130,18 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч. 1 ст. 635 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Відповідно до ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).
Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 908/2552/17.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1   на виконання умов попереднього договору від 31 березня 2021 року сплатив ТОВ «Єлецький Посад» грошові кошти у загальному розмірі 1 198 705 грн. Факт отримання наведених коштів відповідачем не оспорюється.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь позивача 1 198 705 грн безпідставно набутих коштів. Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції зазначив, що грошові кошти у розмірі 1 198 705 грн були передані позивачем за попереднім договором купівлі-продажу нерухомості від 31 березня 2021 року, який через недотримання сторонами вимог щодо його нотаріального посвідчення є нікчемним та не створює юридичних наслідків.  
Таким чином, у зв`язку з отриманням ТОВ «Єлецький Посад» від ОСОБА_1 коштів за нікчемним договором у відповідача виник обов`язок негайно, тобто у момент отримання, повернути їх позивачеві. ТОВ «Єлецький Посад» кошти на виконання рішення суду негайно не повернуло, а тому у ОСОБА_1 виникло законне право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, яке виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, а відтак визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Не заслуговують на увагу твердження ТОВ «Єлецький Посад»» про необхідність застосування до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 зазначив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
- в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
- в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі, договір про споживчий кредит;
- у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Апеляційний суд виходить з того, що правовідносини у цій справі виникли з підстав, не пов`язаних з наданням кредиту чи позики, а тому відповідач не звільняється від передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності.
Колегія суддів відхиляє також твердження скаржника про існування різної судової практики за наслідками розгляду відповідних справ за позовами інвесторів-фізичних осіб до цього ж відповідача щодо можливості застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та нарахування до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в умовах воєнного стану, а також періоду такого нарахування, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2025 року за результатами перегляду рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2023 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року виснував, що законодавець у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення коштів, сплачених на виконання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири, у зв`язку з чим погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для нарахування у період дії воєнного стану в Україні 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з огляду на те, що спірні правовідносини виникли з інших підстав, не пов`язаних з наданням кредиту чи позики.
Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                        У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад» залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2025 року.

Головуюча:                                                                   Н.В. Шитченко 

         Судді:                                                                   Н.В. Висоцька 

                                                                                      О.Є. Мамонова