П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4468/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
06 листопада 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Натомість, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії з посиланням на недосягнення пенсійного віку та з відсутністю пільгового стажу роботи. Однак, на переконання позивача, нею дотримані усі необхідні умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення від 22.11.2023 №023830022179, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 16.11.2023, зарахувавши до її пільгового стажу періоди роботи з 21.10.1993 по 31.12.2004 та з 15.05.2006 по 16.11.2023.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто на користь позивача судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.
Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що16.11.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Разом із тим, за наслідком розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області прийнято рішення №023830022179 від 22.11.2023 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки у заявниці відсутній пільговий стаж та вона не досягла визначеного частиною 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV пенсійного віку 55 років. 
Вказане рішення обґрунтоване тим, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 6 місяців 19 днів.
Пільговий стаж особи відсутній.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховані наступні періоди:
- з 29.09.1992 по 07.10.1992, оскільки у трудовій книжці виправлені та не завірені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства дата та номер наказу на прийом, що не відповідає вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях" від 20.06.1974 №162. Для зарахування вищевказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством на підставі первинних документів та довідку про перейменування підприємства;
- та період навчання та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки не підтверджено зв`язок прізвищ ОСОБА_2 .
Також до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідки від 07.10.2022 №414, оскільки вона не відповідає додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме:
- в довідці відсутній кутовий штамп підприємства;
- не виведений підсумок пільгового стажу;
- не зазначена інформація про перебування у відпустках без збереження заробітної плати та не наданий перелік атестованих посад до наказу про результати атестації робочих місць від 10.12.2004 №89.
За період роботи з 21.10.1993 по 31.12.2004 не правильно зазначена Постанова КМУ, оскільки відповідно до Порядку застосування Списків № l і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Повинна бути Постанова КМУ від 16.01.2003 № 36, оскільки заявниця була звільнена 31.12.2004 року. Також посада, зазначена в довідці, не відповідає посаді згідно з трудовою книжкою20.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 має бути зарахований період роботи позивача з 21.10.1993 по 31.12.2004 та з 15.05.2006 по 16.11.2023, оскільки у позивачка досягнула відповідного віку та у неї наявний пільговий стаж, тому наявні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи наведену норму суд апеляційної інстанції не переглядає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки апеляційне оскарження в цій частині не здійснювалось.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Однією з підстав для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що на думку органу Пенсійного фонду, заявниця не досягла пенсійного віку – 55 років, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону України  «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
При цьому, статтею 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті “б” для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
Законом України від 02.03.2015 №213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” статтю 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” викладено в новій редакції, пунктом “б” якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі України “Про пенсійне забезпечення” зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті “б” - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.
При цьому з 01.01.2004 року набув чинності Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV.
Пунктом 16 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII (до 11.10.2017), яким текст Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції також викладений пункт 2 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абзацом 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Так, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: “на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам”.
Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами “б” -“г” статті 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.
Однак оспорюваними положеннями Закону №213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність (п. 4.4 рішення).
Отже, з 23.01.2020 чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Положення зазначених нормативно-правових актів суперечать один одному.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII та “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі “Щокін проти України”).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Такий висновок суду апеляційної інстанції, відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду у зразковій справі від 21.04.2021.
Велика Палата Верховного Суду також відхилила доводи скаржника, на які посилається пенсійний орган і у цій справі, про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.
Велика Палата Верховного Суду не погодилась з посиланнями скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, на який апелянт посилається у цій справі, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІмають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
На думку апелянта, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті.
Проте, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Отже, умовами, за яких жінки набувають право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020), а саме п. "б" статті 13, одночасно є: 1) досягнення 50 років; 2) наявність стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Мотивами прийняття оскаржуваного рішення слугувало те, що до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди роботи згідно з довідкою від 07.10.2022 №414 (а.с.36), оскільки остання не відповідає додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме:
- в довідці відсутній кутовий штамп підприємства;
- не виведений підсумок пільгового стажу;
- не зазначена інформація про перебування у відпустках без збереження заробітної плати та не наданий перелік атестованих посад до наказу про результати атестації робочих місць від 10.12.2004 №89. 
Також, за період роботи з 21.10.1993 по 31.12.2004 не правильно зазначена Постанова КМУ, оскільки відповідно до Порядку застосування Списків № l і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, тому має бути застосована постанова КМУ від 16.01.2003 №36, оскільки заявниця  була звільнена 31.12.2004.
Також посада, зазначена в довідці не відповідає посаді зазначеній в трудовій книжці крім того посада, зазначена в довідці, не відповідає посаді згідно трудової книжки.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно трудової книжки НОМЕР_1 позивач у період з 21.10.1993 по 31.12.2004 працювала на посаді санітарки-буфетчиці в наркодиспансері №5 Вінницького об`єднання "Соціотерапія".
З 15.05.2006 позивача прийнято на посаду сестри господарки в наркологічне відділення №4 Вінницького обласного наркологічного диспансеру "Соціотерапія".
14.11.2007 Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" реорганізовано в Комунальне підприємство "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія".
30.09.2009 Комунальне підприємство "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" реорганізовано в Комунальний заклад "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія".
28.11.2011 позивача переведено на посаду сестри-господарки в наркологічний диспансер №3 Комунального закладу "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія".
01.06.2017 Комунальний заклад "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" реорганізовано шляхом перетворення у Комунальне підприємство "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія".
09.11.2020 Комунальне підприємство "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" реорганізовано шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство "Центр терапії залежностей "Соціотерапія Вінницької обласної ради".
Згідно з розділом XXIV позиція 2260000а постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 “Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах” право на державну пенсію на пільгових умовах має середній та молодший медичний персонал, що працює у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних установах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" (розділ XXIV позиція 24а) передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах молодшим медичним сестрам,  молодшим  медичним  сестрам з догляду за хворими, сестрам-господиням у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних  закладах (відділеннях).
Постанова Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" (розділ XXIV), передбачає право на пенсію за віком на пільгових умовах молодшим спеціалістам з медичною освітою, молодшим медичним сестрам/молодшим медичним братам, молодшим медичним сестрам/молодшим медичним братам з догляду за хворими, сестрам-господиням/працівникам з господарської діяльності закладу охорони здоров`я, які працюють у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях).
Дані Списки №2 були чинними у періоди роботи позивача на посадах , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Статтею 1 Закону України “Про психіатричну допомогу” наркологічний заклад (лікарня, диспансер, центр) та відділення віднесені до психіатричних закладів (відділень), які надають допомогу хворим з психічними розладами внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів та психотропних речовин.
Таким чином, професії (посади) позивача, за якими вона працювала у спірні періоди, відносяться до відповідного Списку чинного на період її роботи.
До того ж, постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), пунктом 1 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка.
За відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі по тексту - Порядок № 383).
Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Зміст зазначених норм права свідчить, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на підземних роботах, а також на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Таким чином, доводи відповідача, що до пільгового стажу не можуть бути зараховані періоди роботи згідно з довідкою від 07.10.2022 №414, оскільки вона містить недоліки та не відповідає додатку 5 до Порядку № 637, є необґрунтованими, оскільки відомостями трудової книжки  підтверджені періоди роботи з 21.10.1993 по 31.12.2004 та з 15.05.2006 по 16.11.2023 на посадах санітарки-буфетчиці та сестри господарки, які дають право позивачу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що матеріали справи містять накази про результати атестації робочих місць за умовами праці від 10.12.2004 №89, від 16.11.2009 №102; від 14.11.2014 №100, №58 від 14.11.2019 (а.с.37-44), відповідно до яких посади, які займала ОСОБА_1 , визнано такими, що підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення №023830022179 від 22.11.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.
Водночас, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.
Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 04.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17, від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Враховуючи вищевикладене, на час звернення із заявою до відповідача пільговий стаж для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, який відповідач відмовився врахувати, був підтверджений, в першу чергу, записами трудової книжки позивача.
Таким чином, із врахуванням донарахованого страхового стажу за рішенням суду, загальний страховий стаж позивача становить понад 30 років 6 місяців 19 днів, пільговий стаж який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 становить понад 10 років.
В зв`язку з тим, що позивачу на дату звернення із заявою про призначення пільгової пенсії за віком виповнилося 55 років, її загальний страховий стаж на дату звернення до пенсійного органу становить більше 30 років, пільговий стаж за Списком № 2 становить більше 10 років, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за таких обставин позивач має право на призначення пільгової пенсії.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Так як позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 16.11.2023, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області необхідно зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 16.11.2023.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно зі статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Ватаманюк Р.В.