ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6407/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/863/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №607/6407/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року, ухвалене суддею Позняком В.М., дати складення повного тексту не зазначено, в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позивач) звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 16.10.2023 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №103627725, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач не виконав умов договору. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 28.02.2024 уклали договір відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, в тому числі і до ОСОБА_2 за кредитним договором №103627725 від 16.10.2023. Сума заборгованості відповідача становить 35733.75 грн, з яких: 10000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 24733.75 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 1000 грн - прострочена заборгованість за комісією. Оскільки кошти не були повернуті у добровільному порядку, позивач звернувся до суду із позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №103627725 від 16.10.2023 у розмірі 35733.75 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №103627725 від 16.10.2023 у розмірі 34733.75 грн та судовий збір у розмірі 2354,57 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували перерахування ТОВ «МІЛОАН» на користь ОСОБА_2 кредитних коштів, матеріали справи не містять.
Вказує, що надане до суду платіжне доручення 74573640 не містить інформації про прийняття його до виконання надавачем платіжних послуг, а також інформації про його виконання та фактично є самостійно надрукованою певною інформацією самим Позивачем та не відповідає постанові правління Національного банку України 23.12.2003 №577 (у редакції постанови Правління Національного банку України 06.08.2019 №103 зі змінами), а також Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Наданий позивачем розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, також не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивачем не надано.
Також вказує, що у даному випадку визначений у змісті договору розмір процентів (18515 % річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), а тому вважає пункт 1.5. Договору несправедливим і таким, що суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Також просить здійснити новий розподіл судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Зокрема зазначає, що суд належним чином дослідив усі докази у справі та надав їм вірну оцінку, а тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
В судовому засіданні встановлено наступні обставини.
16.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 103627725.
Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 10000 грн (п.1.2). Строк кредиту - 105 днів з 16.10.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 31.10.2023 (рекомендована дата платежу) (п.1.3.1). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.01.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.1.3.2). Комісія за надання кредиту становить 1000.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2475.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.65 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 31500.00 грн, які нараховуються за ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3). Процентна ставка фіксована (п.1.6). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п.2.1). В п.2.3 договору сторони визначили порядок пролонгації договору та пільгового періоду.
Як вбачається з додатку №1 до договору про споживчий кредит №102485951 від 16.10.2023, який є графіком платежів, зазначено дату платежу 29.01.2024 та суму до сплати: кредит 10000.00 грн; комісія за надання кредиту 1000 грн; проценти 33975 грн.
Згідно довідки №б/н від 14.10.2024 ТОВ «Мілоан», особу ОСОБА_2 ідентифіковано, акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор 426900, час відправлення 2023-10-16 19:50:04 на номер телефону НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 отримав грошові кошти 16.10.2026 згідно договору №103627725 у сумі 10000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №74573640 від 16.10.2023.
Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором №103627725 від 16.10.2023, заборгованість ОСОБА_2 становить: 
- прострочене тіло 10000.00 грн; 
- прострочені відсотки 24733.75 грн; 
- заборгованість за комісіями 1000.00 грн, 
всього 35733.75 грн.
Станом на 27.03.2025 заборгованість не погашена.
ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 28.02.2024 уклали договір про відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає (передає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками.
Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній у п.7.1 Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (пп.6.2.3 Договору).
Відповідно до п.7.1 Договору в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 2240601.68 грн.
Згідно з копією платіжної інструкції №75540 від 28.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 2240601.68 грн за відступлення права вимоги згідно з договором №105-МЛ/Т від 28.02.2024.
Як вбачається із Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 28.02.2024 до Договору відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т від 28.02.2024, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр Боржників від 28.02.2024, складений за формою згідно з Додатком № 1 до Договору.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог №105-МЛ/Т від 28.02.2024 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», зокрема, перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №103627725 від 16.10.2023, позичальником за яким є ОСОБА_2 , сума виданого кредиту 10000.00 грн, залишок по відсотках 24733.75 грн, залишок по комісії 1000 грн. Загальна сума заборгованості 35733.75 грн.
Претензією № 23402507/2248 від 26.02.2024 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та направив вимогу про сплату боргу в сумі 35733.75 грн. протягом 3 днів.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту укладення кредитного договору з відповідачем та переказу на його банківський рахунок коштів в сумі, передбаченій умовами договору.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо доведення позивачем факту виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому кредитним договором №103627725 від 16.10.2023.
З матеріалів справи вбачається, що спірний кредитний договір укладено в електронній формі у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний одноразовим ідентифікатором 426900, що вбачається з верхньої лівої частини титульної сторінки кредитного договору. Зазначений ідентифікатор сформований під час оформлення відповідної заявки про надання кредитних коштів, а його номер підтверджується Довідкою, виданою ТОВ «МІЛОАН» від 14.10.2024, який направлений на мобільний номер НОМЕР_2 , зазначений відповідачем у заяві на отримання кредиту та в договорі про споживчий кредит.
Що стосується платіжного доручення від 16.10.2023 щодо перерахунку коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 в сумі 10000 грн, то у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідач не отримував кредитних коштів.
При цьому, колегія суддів наголошує, що у вищевказаному платіжному дорученні зазначено реквізити платника, отримувача, РНОКПП отримувача, маска банківської картки отримувача та призначення платежу.
Крім того, колегія суддів враховує процесуальну поведінку відповідача, який у своїй апеляційній скарзі не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання від первісного кредитора кредитних коштів, а лише посилається на недоведеність належними та допустимими доказами переказу коштів відповідачу за укладеним договором позики.
При цьому відповідач на спростування доводів, викладених у позовній заяві, на надав жодного доказу, які б вказували на невиконання первісним кредитором своїх зобов`язань.
Суд першої інстанції обґрунтовано повернув без розгляду письмові пояснення представника ОСОБА_2 як такі, що подані з порушенням встановленого ЦПК порядку.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В цивільних (господарських) справах стандартом доказування є «перевага доказів», стандарт також відомий як «баланс ймовірностей», де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 14.12.2021 у справі №917/2117/19.
З огляду на викладене та оцінюючи докази як кожен окремо так і в сукупності, враховуючи принцип змагальності, апеляційний суд приходить до висновку, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором та на визначених у ньому умовах.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк кредитування складає 15 днів, а тому позивач неправомірно нараховував відсотки поза межами строку кредитування, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки п.1.3 Договору про споживчий кредит №103627725 від 16.10.2023 передбачено, що кредит надається загальним строком на 105 днів, а перших 15 днів є лише пільговим періодом, протягом якого проценти за користування кредитом можуть нараховуватись за зниженою відсотковою ставкою.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що визначений у змісті договору розмір процентів (18515 % річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), а тому вважає пункт 1.5 Договору несправедливим і таким, що суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки відповідачем у даній справі не заявлявся зустрічний позов про визнання окремих пунктів спірного кредитного договору недійсними.
З огляду на наведене вище, оскільки апеляційним судом встановлено, що відповідно до вимог чинного законодавства між первісним кредитором та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір за №103627725 від 16.10.2023 і між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та відповідачем отримано кредитні кошти, однак не виконує умови зобов`язання, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 34733.75 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Головуючий 
Судді