ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2025 року
м. Харків
справа № 629/2360/25
провадження № 22-ц/818/3901/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс»,
треті особи – приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта І.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2025 року в складі судді Попова О.Г.
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що у 2024 році він з реєстру боржників дізнався, що щодо нього приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренком А.І., діяльність якого зупинена та згідно договору від 11.10.2022 його заміщення здійснює приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта І.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 63763028 на підставі виконавчого напису № 50396 від 25.09.2020.
Зазначив, що він не отримував від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, він не підписував із відповідачем жодних договорів, в тому числі жодного нотаріально посвідченого договору, тому в принципі не міг знати про ймовірну заборгованість перед відповідачем. Таким чином, очевидно, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення, в частині не надсилання обов`язкового повідомлення-застереження про його вчинення, що є підставою для його визнання таким, що не підлягає виконанню.
Вказав, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, як зазначає сам приватний нотаріус, він керувався п.2 Переліку документів, який визнано незаконним та нечинним, а отже і сам оспорюваний виконавчий напис вчинено було незаконно, що підтверджується чисельною судовою практикою. Очевидно, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення, в частині перевірки безспірності заборгованості при його вчиненні, що є підставою для його визнання таким, що не підлягає виконанню.
Посилався на те, що він жодного разу в житті не укладав жодного нотаріально посвідченого кредитного договору чи договору позики, тому очікувано, що кредитний договір також не міг бути нотаріально посвідченим, що й було підтверджено при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження – кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис, та який було передано виконавцю на виконання, як підстави для відкриття виконавчого провадження – не посвідчений нотаріально. Однак, законодавством не передбачено можливість вчиняти виконавчі написи на боргових документах, що нотаріально не посвідчені.
Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 50396 від 25.09.2020 року, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс»; стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10000,00 грн та сплачені витрати на судовий збір в розмірі 1453,44 грн.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2025 року, в якому ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2025 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 – задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 50396 від 25.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю  «Він фінанс»; стягнуто з ТОВ «Він фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн за подання позову, в розмірі 484,48 грн за подання заяви про забезпечення позову, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю  «Він фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі; вирішити питання щодо судового збору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 25.02.2021 Лозівський міськрайонний суд Харківської області вже було постановлене рішення у справі № 629/487/21 , яким визнано виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 50396 про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у розмірі 14 177,00 грн таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. Рішення суду не було оскаржене та вступило в законну силу. Зазначив, що представник позивача, являючись фахівцем у галузі права та надаючи адвокатські послуги недобросовісно виконав свої обов`язки щодо надання правничої допомоги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 50396, про стягнення з ОСОБА_1 , який є Боржником за Кредитним договором AG0121617 від 25 січня 2019 року, укладеним з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №01072019 від 01 липня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заборгованість за Кредитним договором АG0121617 від 25 січня 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором AG0121617 від 25 січня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2019 року по 11 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 13 177,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8 100,00 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1 027,00 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн; строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 4 050,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 1 000,00 грн, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 14 177,00 грн (а.с.23 зворот,34-35).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. від 30 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження № 63763028 з примусового виконання виконавчого напису № 50396, виданого 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (а.с.11зворот-12,31).
Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року у справі № 629/487/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 50396 про звернення стягнення заборгованості з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у розмірі 14 177,00 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
За даними АСВП 16 червня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М., який заміщує приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренка А.І. на підставі договору про заміщення від 11.10.2022 року, при примусовому виконанні виконавчого напису № 50396 виданий 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., виконавче провадження закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту вказаної постанови вбачається, що дане виконавче провадження закінчено, оскільки заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року у справі № 629/487/21 визнано виконавчий напис від 25.09.2020 № 50396 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона немає права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду за вирішенням спору.
Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження     № 12-161гс19).
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, провадження № 12-15гс19).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22 (провадження № 61-8140св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18 (провадження № 61-5565св23).

 Встановлено, що у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, позивач   ОСОБА_1 звернувся до суду до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 50396 від 25.09.2020 року, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» та вирішити питання щодо судових витрат.
Водночас, заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року у справі № 629/487/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 50396 про звернення стягнення заборгованості з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у розмірі 14 177,00 грн таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання щодо судових витрат.
Аналіз матеріалів цієї справи та зміст заочного рішення у справі № 629/487/21 свідчить про те, що сторони, предмет та підстави позову у даній справі є тотожними сторонам, предмету та підставам позову у справі № 629/487/21, в якій ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили. 
Зокрема, встановлено, що у справі № 629/487/21 позивач ОСОБА_1 визначив відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Предметом позовів у вказаних справах є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 50396 від 25.09.2020 року, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс».
Підставами позовів у вказаних справах ОСОБА_1 зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено неправомірно з порушенням норм чинного законодавства з огляду на те, що його вчинено без належного встановлення обставин, які мали передувати вказаній нотаріальній дії, а саме не було повного обсягу документів, зокрема нотаріально засвідченого кредитного договору, доказів підтвердження отримання боржником вимоги про погашення заборгованості, не перевірено відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавче провадження № 63763028 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 50396, закінчено на підставі заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року у справі № 629/487/21, яким визнано виконавчий напис від 25.09.2020 № 50396 таким, що не підлягає виконанню
Виходячи з наведеного, колегія суддів, встановивши, що сторони, предмет та підстави позову у цій справі та справі № 629/487/21, в якій ухвалено судове рішення, що набрало законної сили, є тотожними, дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 
Частинами 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст.374, ст.377, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» – задовольнити частково.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2025 року – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

       О.Ю. Тичкова