ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
09 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 177/1375/22
провадження № 51- 5330 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , а також прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції,  на вирок Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022042090000077,  за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень,  передбачених  ч.1 ст. 313, ч.2 ст.310,                             ч.3 ст.309  КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від                                                25 червня   2024 року   ОСОБА_7   визнано невинуватим за ч. 1 ст. 313 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, а  кримінальне провадження  в цій частині закрито в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України,  в зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Цим  же вироком ОСОБА_7  визнано невинуватим  за ч. 3 ст.309 ,  ч. 2 ст. 310 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні. 
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2014 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково,  вироку суду першої інстанції скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за:  
- ч.2 ст.310 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 
- ч.3 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; 
- ч.1 ст.313 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. 
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.   
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та  речових доказів у провадженні.   
Вироком апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та в неустановленому місці, незаконно придбав лабораторне обладнання, призначене для виготовлення наркотичних засобів, а саме: насос, електроні ваги, добриво об`ємом 5 л «Фларгон», електроні щити 3 штуки з автоматикою 39 штук, витяжний вентилятор, водонагрівач електричний, вимірювальний пристрій, вимірювач температури вологості 3 штуки, одне автоматичне керування управління вентиляторами, лампи штучного світла 39 штук, вентилятор 3 штуки, відображач 2 штуки,2 таймери, 10 стабілізаторів напруги автодіодних ламп, 33 металевих профілі з закріпленими на них світодіодними лампами, вугільний фільтр, витяжку, яке приніс до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де облаштував лабораторію, яка забезпечувала здійснення всіх необхідних процесів   під час виготовлення наркотичних засобів рослин роду коноплі (канабіс), яке незаконно зберігав до 14 липня 2022 року коли під час обшуку вказане обладнання було виявлено та вилучено працівниками поліції.    
Крім того, ОСОБА_7 з невстановленого досудовим розслідуванням часу до                             14 липня 2022 року в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , умисно,  незаконно посіяв рослини роду коноплі та з метою доведення їх до стадії дозрівання,  доглядав за ними,  а саме: рихлив, прополював, букетував, проріджував, поливав, підживляв, в результаті  чого виростив  657 рослин  коноплі. 
Також ОСОБА_7 з невстановленого досудовим розслідуванням часу до                                     14 липня 2022 року за місцем тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,  умисно, незаконно зберігав без мети збуту особливо небезпечний  наркотичний засіб - канабіс, обіг якого заборонено, загальною масою в перерахунку на суху речовину 4215,03 г, що є особливо великим розміром.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного  суду щодо   ОСОБА_7  та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що докази,  які апеляційний суд поклав в основу вироку ні кожен окремо,  ані їх сукупність не доводять  поза розумним сумнівом вину його підзахисного у вчиненні інкримінованих злочинів. 
Вказує, що апеляційний суд безпосередньо не допитав свідків, проте  у вироку послався на їх показання, які виклав  неповно.  
Крім того,  не дослідив  відеозапис, який є додатком до протоколу обшуку, та підтверджує  відсутність у засудженого  доступу до ангару та силове проникнення до нього правоохоронців.    
Вважає, що відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, оскільки не доведено, що ОСОБА_7 знав про  наявність у приміщенні наркотичного засобу і при цьому  умисно зберігав його. 
Також апеляційний суд не врахував позицію Верховного Суду у справі  №755/29143/14-к  про те, що побутові пристрої, які є у вільному продажі та служать в повсякденному житті, не є  обладнанням, призначеним для  виготовлення наркотичних засобів, як наслідок застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме ч.1 ст.313 КК України.   
Посилається на суворість призначеного засудженому покарання через те, що  не враховано дані досудової доповіді, якими встановлено середні ризики повторного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, а  також не надано належної оцінки  даним про  особу винного. 
Вказує на невідповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України через незаконність та необґрунтованість. 
Прокурор у зміненій касаційній скарзі ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
Зазначає, що апеляційний суд   не застосував в порядку ст.96-1 КК України спеціальну конфіскацію у власність держави засобів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.313 КК України.   
Також порушив принцип безпосередності дослідження доказів, тому що апеляційний суд не допитав свідків, проте  у вироку послався на їх показання, а також не дослідив  відеозапис, який є додатком до протоколу обшуку. 
Крім того, апеляційний суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, оскільки   при кваліфікації дій засудженого за ч.3 ст.309 КК України  зазначив ознаку, яка не передбачена диспозицією цієї норми, а саме «особливо небезпечний» наркотичний засіб.   

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор   ОСОБА_5 змінену касаційну скаргу прокурора підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, а касаційну скаргу захисника вважав обґрунтованою лише в частині неправильного застосування ч.1 ст.313 КК України. 
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст.438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційних скарг Суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами. 
Мотиви  Суду
Захисник у касаційній скарзі висловлює свою незгоду  з висновками  апеляційного суду через те, що, на його думку, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України, не доведена поза розумним сумнівом. При цьому адвокат наводить доводи, які стосуються надання ним власної оцінки  доказам. 
Втім, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому згідно  норм ст.433 КПК України не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 

Натомість статтею 94 КПК України передбачено, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, та  має здійснюватися судом за критеріями належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.  
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст.85 КПК України). 
При цьому доведеність тих чи інших обставин злочину не завжди ґрунтується на прямих доказах і висновок щодо обставин справи може випливати з аналізу сукупності непрямих доказів.  
Слід вказати, що непрямі докази - це відомості про факти, на підставі яких у визначеному законом порядку суд опосередковано встановлює наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування, відношення яких до справи не очевидне і може бути виявлено лише під час глибокого аналізу їх природи, суті та співставлення з іншими такими ж обставинами та які мають значення для правильного вирішення справи.
Процес доказування непрямими доказами в кримінальному провадженні полягає як у виявленні та встановленні безперервного зв`язку усіх непрямих доказів між собою в рамках конкретної системи, заключною метою яких є встановлення «проміжних» фактів, так і у встановленні безперервного зв`язку між «проміжними» фактами та обставинами, котрі складають сам предмет доказування.
Апеляційний суд, на відмінну від суду першої інстанції, дотримався наведених вимог закону і на підставі  сукупності безпосередньо досліджених доказів та оцінених з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309 та ч.2 ст.310 КК України, про що в своєму рішенні навів докладні мотиви.
Відповідно до вироку апеляційного суду, вина  ОСОБА_7 повністю доведена:  показаннями самого  обвинуваченого, котрий хоча і не визнав свою вину у вчиненому, втім пояснив, що з лютого 2022 року він постійно проживав у вагончику, що розташований на огородженій території в   АДРЕСА_2 . Зазначена земельна ділянка є його власністю. На території земельної ділянки, у глибині двору, є нежитлова будівля- ангар. Він весь час охороняв двір та будівлю; довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №304950619 від 14.07.2022, підтверджено, що засуджений   ОСОБА_7  з 07 серпня 2021 року є власником нежитлової будівлі - котельні за адресою: АДРЕСА_2 ; даними протоколу обшуку від 14 липня 2022 року підтверджено, що за вищевказаною адресою, під час обшуку двоповерхової будівлі, на першому поверсі в першій кімнаті було виявлено та вилучено 4 поліетиленових мішки з речовиною зеленого кольору у подрібненому стані, документи щодо придбання електрообладнання, квитанції щодо оплати комунальних послуг та чорнові записи. У другій кімнаті виявлено 4 пластикові ємності об`ємом 200 літрів, заповнені водою та рідиною з надписом «брага». В одній із ємностей знаходився погружний насос марки «Rudes», електронні ваги, порожні ємності від добрива марки «Flargon» у кількості 4 шт. об`ємом 5 л та 1 шт. об`ємом 1 л, вилучено 1 ємність об`ємом 5 л, на стіні розташовані електричні щити у кількості 3 шт. з автоматикою у кількості 39 шт., витяжний вентилятор марки «Vents», мобільний телефон марки Fly, водонагрівач електричний, вимірювальний пристрій електричний. В третій кімнаті виявлено та вилучено 657 кущів рослини «коноплі», які вирощувалися в пластикових горщиках, вимірювачі температури, вологості у кількості 3 шт., автоматичне керування, управління вентиляторами у кількості 1 шт., лампи штучного освітлення у кількості                                  39 шт., вентилятор у кількості 3 шт. Вказана кімната була обладнана системою штучного поливу;  даними постанови про визнання речовими доказами від 15 липня 2022 року підтверджено, що виявлені 657 кущів рослин  коноплі,  4 мішки з речовиною рослинного походження, документи, квитанції, чорнові записи,  а також обладнання визнано речовими доказами у провадженні та передано на зберігання до камери схову ВП №1 КРУП; даними низки висновків експертів, згідно з якими  вилучені під час обшуку 657 рослин, є рослинами роду Конопля (Cannabis) та містять психоактивний компонент тетрагідроканабінол. Вилучені речовини рослинного походження зеленого кольору, масою 1950,0 г; 305,0 г; 3570,0 г; 2385,0 г є канабісом, загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 4215,03 г, а також іншими доказами. 
Твердження адвоката про те, що  ОСОБА_7 не знав про  наявність в ангарі наркотичного засобу, тому відсутня суб`єктивна сторона  злочинів, є безпідставними. 
 
Суд апеляційної інстанції достовірно встановив, що нежитлове приміщення - ангар, в якому були виявлені рослини коноплі та наркотичні засоби,  розташоване на огородженій земельній ділянці по   АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить засудженому                       ОСОБА_7 .  Останній постійно проживав  на цій  території та охороняв її від сторонніх  осіб. Будучи власником нежитлової будівлі, яку він начебто здав в оренду, засуджений не міг не цікавитись про спрямованість експлуатації його приміщення.  При цьому за процесом вирощування конопель, який відбувався у ангарі, постійно вівся нагляд та відповідні роботи, а окрім ОСОБА_7 інших осіб на території не було. Зазначені обставини в сукупності вказують не лише на беззаперечну обізнаність засудженого  щодо наявності в ангарі наркотичних засобів, а й про те, що останній мав прямий умисел на їх зберігання без мети збуту. 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, установлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Апеляційний суд дотримався цього стандарту та у своєму вироку навів переконливі аргументи, чому він визнав обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 309 та                                   ч.2 ст.310 КК Українидоведеним поза розумним сумнівом та чому не взяв до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
Що стосується доводів захисника та прокурора про порушення апеляційним судом засади безпосередності, то вони не заслуговують на увагу. 
За змістом ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом. При цьому, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо цих доказів не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
Положеннями ст.404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.  
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що апеляційний суд, дотримуючись вимог ст.404 КПК України, за клопотанням прокурора,  повторно безпосередньо дослідив усі письмові докази у провадженні, відповідно до вимог                   ст. 94 КПК України дав їм належну оцінку й дійшов обґрунтованого переконання про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених                                ч.3 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України. 
Щодо посилань прокурора та захисника на те, що суд апеляційної інстанції  безпосередньо не допитав свідків  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то  як свідчать матеріали кримінального провадження, вони були свідками того, що ОСОБА_7 постійно проживав у вагончику на закритій території по АДРЕСА_2 , яку  охороняв. Однак про виявлення й вилучення наркотичних  засобів за вищевказаною адресою свідкам не відомо, так само їм не невідомо, чи вирощував засуджений рослини коноплі та чи зберігав він наркотичні засоби. Тому фактичні дані, які повідомляли свідки, не ставлять під сумнів висновки апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи свій вирок, не дав іншої оцінки доказам, які безпосередньо не досліджував, аніж та, яку дав місцевий суд. Тому порушення вимог КПК України відсутні.  
Разом із цим  доводи касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме                      ч.1 ст.313 КК України, заслуговують на увагу.    
Так, апеляційний суд крім іншого, визнав винуватим ОСОБА_7   за   ч.1 ст.313 КК України, за незаконне придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення наркотичних речовин.  
Втім, слід звернути увагу, що об`єктом цього злочину є встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу обладнання, призначеного для виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.
Порядок обігу обладнання, призначеного для виготовлення наркотичних засобів, регулюється законодавцем, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №140 від 05 березня 2008 року, у якій чітко визначений Перелік інструментів та обладнання, які використовуються для виробництва, виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та підлягають контролю (далі-Перелік).      
За змістом диспозиції ч.1 ст.313 КК  України обладнанням, призначеним для виготовлення особливо небезпечних наркотичних засобів розуміються апарати, пристрої, прилади, призначені для виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (наприклад, конденсаційна труба, випарювач, генератор пари, прес, необхідні для виготовлення гашишу), або окремі вузли, деталі відповідного агрегату (наприклад, насос для відсмоктування фільтра при перегонці опію). 
Предметом цього злочину  не визнаються використані для виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів побутові пристрої (кухонний посуд, млинок для кави, м`ясорубка тощо).
При цьому виготовлення наркотичних засобів  -  це усі дії, включаючи рафінування, підвищення в препараті концентрації наркотичних засобів чи переробку наркотичних засобів, у результаті яких на основі наркотичних засобів  одержуються готові до використання та (або) вживання форми наркотичних засобів, психотропних речовин, або лікарські засоби, що їх містять, чи інші наркотичні засоби, психотропні речовини (ст.1 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні  речовини і прекурсори"). 
Отже, виготовлення наркотичних засобів не є тотожним поняттю вирощування рослин коноплі,  оскільки це відмінні процеси. 
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що речі, які  є побутовими пристроями, які знаходяться у вільному продажі та служать у буденному житті не є обладнанням, призначеним для виготовлення особливо небезпечних наркотичних засобів ( до прикладу постанова ВС від 21 грудня 2023 року в справі №755/29143/14-к). 
Із вироку апеляційного суду слідує, що цей суд засудив  ОСОБА_7 за те, що він   у невстановлений досудовим розслідуванням час та в неустановленому місці, незаконно придбав лабораторне обладнання, призначене для виготовлення наркотичних засобів, а саме: насос, електроні ваги, добриво об`ємом 5 л «Фларгон», електроні щити 3 штуки з автоматикою 39 штук, витяжний вентилятор, водонагрівач електричний, вимірювальний пристрій, вимірювач температури вологості 3 штуки, одне автоматичне керування управління вентиляторами, лампи штучного світла 39 штук, вентилятор 3 штуки, відображач 2 штуки, 2 таймери, 10 стабілізаторів напруги автодіодних ламп, 33 металевих профілі з закріпленими на них світодіодними лампами, вугільний фільтр, витяжку, яке приніс до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де облаштував лабораторію, яка забезпечувала здійснення всіх необхідних процесів   під час вирощування рослин роду коноплі, яке незаконно зберігав до 14 липня 2022 року коли під час обшуку вказане обладнання було виявлено та вилучено працівниками поліції.    
Таким чином,  вилучені під час обшуку речі є побутовими пристроями, які знаходяться у вільному продажі, служать у буденному житті та не відносяться  до обладнання, призначеного для виготовлення наркотичних засобів,  яке чітко визначене Переліком. Також, як встановив апеляційний суд, ці побутові речі використовувались для вирощування рослин коноплі, а не для виготовлення наркотичних засобів.
Отже, в даному випадку відсутній предмет злочину, передбаченого ч.1 ст.313 КК України, а саме спеціальне обладнання, призначене для виготовлення наркотичних засобів, тому суд апеляційної інстанції засудивши ОСОБА_7 за цим законом, застосував закон, який не підлягав застосуванню.  
За змістом ст. 440 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно із  п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Таким чином, вирок апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_7 за                                 ч. 1  ст. 313 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині - закриттю на підставі п.  2 ч. 1 ст. 284 КПК України,  в зв`язку з відсутністю  в його діянні  складу  кримінального правопорушення. 
Щодо доводів  прокурора про те, що апеляційний суд  безпідставно не застосував спеціальну конфіскацію у власність держави засобів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.313 КК України, то вони є неприйнятними. 
За нормами ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови, зокрема,  вчинення умисного кримінального правопорушення передбаченого  частиною першою ст. 313  цього Кодексу.
Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, зокрема, були предметом кримінального правопорушення  (п.3 ч.1 ст.96-2 КК України). 
Ураховуючи те, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_7 побутові речі не є обладнанням, призначеним для виготовлення наркотичних засобів, тобто вони не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.313 КК України, а тому немає правових підстав для застосування спеціальної конфіскації у даному кримінальному провадженні. 
Посилання прокурора на те, що апеляційний суд застосував закон, який не підлягав застосуванню тому, що при кваліфікації дій засудженого за ч.3 ст.309 КК України  зазначив ознаку, яка не передбачена диспозицією цієї норми, а саме «особливо небезпечний» наркотичний засіб, є необґрунтованими.  
Із оскаржуваного судового рішення  слідує, що апеляційний суд визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за незаконне зберігання наркотичного засобу у особливо великому розмірі без мети збуту тазасудив його за ч.3 ст.309 КК України. Між тим, апеляційний суд безпідставно переніс із обвинувального акту у мотивувальну частину вироку  посилання на «особливо небезпечний» наркотичний засіб. Таке посилання жодним чином не впливає на правову кваліфікацію та не є застосуванням закону, який не підлягає застосуванню.  
Також не є слушними й  доводи захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання. 
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.  
Суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався наведених норм матеріального закону та  належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України  є тяжкими злочинами. 
Разом із цим, всебічно взяв до уваги  дані про особу винного, зокрема те, що                        ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності,  не одружений, мешкає без реєстрації, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, натомість перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками. 
Також взяв до відома дані досудової доповіді органу пробації,  згідно з якими  ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки ОСОБА_7 для суспільства оцінюються як середні. 
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання винному, апеляційний суд  не встановив.  
Урахувавши всі обставини, які законом мають правове значення, а також взявши до уваги ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7   кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, що є однією з небезпечних груп протиправних діянь, які посягають на здоров`я населення, апеляційний суд  призначив винному покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімальних меж, передбачених санкцією відповідної статті, та остаточне покарання в порядку ч.1 ст.70 КК України, у виді 6 років позбавлення волі.  
Касаційний суд вважає, що в даному випадку,  призначене апеляційним судом покарання є  законним та справедливим, воно сприятиме виправленню винного, попередженню вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
У контексті викладеногота, керуючись статтями 433, 434, 436,  440, 438, 441,442 КПК України, Суд вважає, що касаційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а  касаційну  скаргу прокурора слід залишити без задоволення.  
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу захисника задовольнити частково, а касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення. 
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині його засудження за  ч.1  ст.313 КК України скасувати. 
Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7   за ч.1 ст. 313 КК України на підставі  п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. 
Вважати засудженим ОСОБА_7   за ч.2 ст.310 КК України до                 4 років позбавлення волі;  за ч.3 ст.309 КК України  до  6 років позбавлення волі   та на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,  до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.   
В решті судове  рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                    ОСОБА_3