ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 120/14179/23
адміністративне провадження № К/990/551/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І.В.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року (суддя Слободонюк  М.  В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року (судді: Ватаманюк  Р.  В., Капустинський  М.  М., Сапальова  Т.  В.) у справі №  120/14179/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.          У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення позивачу з 29 січня 2020 року, з 01 січня 2021 року, з 01 січня 2022  року та з 01 січня 2023 року перерахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками  1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 липня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704);
- зобов`язати відповідача з 29 січня по 31 грудня 2020 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 з 01 січня по 31 грудня 2021 року перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01  січня 2021  року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №  704, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача з 01 лютого по 31 грудня 2022 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2022 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 з 01 березня по 03 серпня 2023 року перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2023  року Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №  704, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача у відповідності до Закону України від 19 жовтня              2000 року №  2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №  2050-III) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21  лютого 2001 року №  159 (далі - Порядок №  159), нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 29 січня 2020  року по 03 серпня 2023 року за весь час затримки виплати, а саме за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення.
2.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указав, що звернувся до відповідача із запитом на інформацію, у якому просив надати, зокрема, довідку про отримані ним види грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 . Із наданої відповіді позивачу стало відомо, що з 22 грудня 2018 року по 03 серпня 2023 року виплата його грошового забезпечення проводилася, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, що були визначенні шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
3.          На думку ОСОБА_1 , протиправною є бездіяльність відповідача щодо непроведення з 29 січня 2020 року, з 01 січня 2021 року, з 01 січня 2022 року та з 01  січня 2023 року перерахунку його грошового забезпечення на підставі Постанови №  704, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
4.          Крім того, позивач вважає, що він набув право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 серпня 2023 року за весь час затримки, а саме за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
5.          Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024  року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення позивачу з 29 січня 2020 року, з 01 січня 2021 року, з 01 січня 2022 року та з 01  січня 2023  року перерахунку грошового забезпечення виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Зобов`язано відповідача з 29 січня по 31 грудня 2020 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 з 01 січня по 31 грудня 2021 року перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано відповідача з 01 лютого по 31 грудня 2022 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2022 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 з 01 березня по 19 травня 2023 року перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2023  року Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №  704, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
6.          Суд першої інстанції установив, що з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.
7.          Вінницький окружний адміністративний суд зазначив, що оскільки з 01  січня 2020  року збільшено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то в розумінні діючого на час виникнення спірних правовідносин пункту 4 Постанови №  704 це призводить до збільшення з 29 січня 2020 року розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та, як наслідок, інших складових грошового забезпечення, що вираховуються від розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням. Ці обставини слугують підставою для перерахунку такого грошового забезпечення за спірний період.
8.          Водночас суд першої інстанції врахував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 (далі - Постанова № 481), яка набрала чинності з 20  травня 2023  року, внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704 та викладено абзац перший в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються, виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
9.          Таким чином, Вінницький окружний адміністративний суд дійшов висновку, що з 20  травня 2023 року відсутні підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями, виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2023 року.
10.          Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення позивачу з 29  січня 2020 року, з 01  січня 2021 року, з 01 січня 2022 року та з 01 січня по 19  травня 2023  року перерахунку грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), розмір якого визначається, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (тобто на 2020, 2021 та 2022, 2023 роки) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 - є протиправною.
11.          При цьому Вінницький окружний адміністративний суд указав, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01 березня 2023 року підлягають задоволенню саме за період з 01 березня по 19  травня 2023 року, оскільки, як уже наголошувалося судом вище, з 20 травня 2023  року та станом на дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини (03 серпня 2023 року) пункт 4 Постанови №  704 діє в редакції Постанови №  481, що передбачає іншу величну ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року, для обрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.
12.          Суд першої інстанції також указав, що не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і в частині застосовування такої розрахункової величини як «не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати», оскільки відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06  грудня 2016  року N 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
13.          Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 серпня 2023  року за весь час затримки, а саме за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення, Вінницький окружний адміністративний суд зазначив, що з огляду на те, що у цій справі відповідач ще не здійснив нарахування (перерахунку) належного позивачу грошового забезпечення за спірний період, тому така вимога у цій частині є передчасною, відтак, задоволенню не підлягає.
14.          Залишаючи без змін рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року, Сьомий апеляційний адміністративний суд зазначив, що нечинною Постанова №  481 чи її окремі пункти не визнавалася (в тому числі в судовому порядку), а тому є чинними і підлягають застосуванню. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови зобов`язати відповідача з 20  травня по 03 серпня 2023 року перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01  січня 2023 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками  1, 12, 13, 14 до Постанови №  704.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
15.          Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, на обґрунтування якої зазначив, що оскаржувані рішення в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог прийняті з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права і є такими, що суперечать основним принципам та завданням адміністративного судочинства.
16.          На думку скаржника, судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, а саме статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та застосовано до спірних правовідносин положення Постанови №  481, яка суперечить приписам статті 22 Конституції України, так як звужує зміст та обсяг існуючих прав військовослужбовців, оскільки згідно із запровадженими нею нормами розмір грошового забезпечення військовослужбовців з 20 травня 2023 року в рази зменшено порівняно з періодом до вказаної дати.
17.           ОСОБА_1 зазначив, що при вирішенні цього спору по суті підлягає дослідженню та наданню оцінки історичне формування норми права, яка була введена в дію Постановою №  481. Зокрема, аналогічна редакція пункту 4 Постанови №  704 вже існувала та у встановленому законом порядку була скасована рішенням суду. По суті змінами, внесеними Постановою №  481 до Постанови №  704, здійснено повторне запровадження норми права, яка визнана судом такою, що суперечить актам вищої юридичної сили, зокрема, статті 22 Конституції України. 
Так, пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №  103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №  103) яка набрала законної сили 24 лютого 2018 року, були внесені зміни до пункту 4 Постанови №  704 та викладено його в новій редакції, а саме: « 4.  Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1  762 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
У подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29  січня 2020 року у справі №  826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №  103, якими були внесені зміни до пункту 4 Постанови №  704.
18.          На переконання скаржника, всупереч висновків Верховного Суду у справах №  826/6453/18, №  440/6017/21, №  400/6214/21, №  240/16735/21, Кабінет Міністрів України Постановою №  481 повторно запроваджує відповідну норму, по суті у тій самій редакції, знову встановлюючи вихідну величину для визначення розмірів посадових окладів на рівні сталої цифри - 1  762 грн. Указаними діями Кабінет Міністрів України звужує зміст та обсяг існуючих прав військовослужбовців, оскільки розмір грошового забезпечення військовослужбовців з 20  травня 2023  року зменшено в порівнянні з періодом до вказаної дати.
19.          Отже, ОСОБА_1 вважає, що змінами, внесеними Постановою №  481 до Постанови №  704, здійснено повторне запровадження норми права, яка вже була визнана судом у справі №  826/6453/18 такою, що суперечить актам вищої юридичної сили. При цьому згідно з висновками Конституційного Суду України, наведеними в рішенні від 08 червня 2016 року у справі №  4-рп/2016, повторне запровадження правового регулювання, яке визнано протиправним у судовому порядку, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Виходячи з указаного, в силу пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, до спірних правовідносин щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з 20 травня 2023 року не можуть бути застосовані положення Постанови №  481, що відповідає приписам статті 7 КАС України.
20.          На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року й постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Позиція інших учасників справи
21.          У відзиві на касаційну скаргу військова частина НОМЕР_1 зазначила, що вимоги викладені в позовній заяві не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України.
22.          Військова частина НОМЕР_1 також указала, що позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення не підлягає задоволенню, оскільки визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів.
23.          У зв`язку із викладеним військова частина НОМЕР_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Рух касаційної скарги
24.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 13 січня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24  квітня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05  грудня 2024  року у справі №  120/14179/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити дії, та витребував із Вінницького окружного адміністративного суду справу №  120/14179/23.
25.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу №  120/14179/23 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
26.           ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
27.          Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22  грудня 2018 року № 320 старшого прапорщика ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 22  грудня 2018  року.
28.          Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03  серпня 2023  року №  219 майстер-сержанта ОСОБА_1 , командира протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 03  серпня 2023  року.
29.           08 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на інформацію до відповідача, у якому просив надати, зокрема, довідку про отримані ним види грошового забезпечення за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .
30.          На виконання вказаного запиту, командування військової частини НОМЕР_2 повідомило позивача, що військова частина НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . При цьому позивачу було надано довідки військової частини НОМЕР_1 про отримане грошове забезпечення позивача за період 22  грудня 2018 року по 31 грудня 2021 року та з 01 січня 2022 року по 03 серпня 2023  року, із відомостей яких позивач дійшов висновку про те, що з 22 грудня 2018  року по 03 серпня 2023 року виплата його грошового забезпечення проводилася, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
31.          Позивач вважає, що відповідачем протиправно при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 03 серпня 2023 року не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
32.          Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
33.          Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судом першої чи апеляційної інстанції; вирішувати питання щодо достовірності доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати нові докази або додатково перевіряти їх.
34.          На підставі частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, якщо необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
35.          У справі, що розглядається, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення позивачу з 29 січня 2020 року, з 01 січня 2021 року, з 01 січня 2022 року та з 01 січня 2023 року перерахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками  1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідне грошове забезпечення, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 у відповідності до Закону №  2050-III та Порядку №  159 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 29  січня 2020  року по 03 серпня 2023 року за весь час затримки виплати, а саме за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення.
36.          Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 24 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог в частині перерахунку та виплати грошового забезпечення з 20  травня 2023 року по 03 серпня 2023 року, а також в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів.
37.           ОСОБА_1 оскаржив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції та просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
38.          Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 05 грудня 2024  року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024  року - без змін.
39.          Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перевіряє оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, тобто в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо правильності рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку грошового забезпечення з 20 травня 2023 року по 03 серпня 2023 року
40.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
41.          Частинами першою-третьою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №  2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
42.           30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
43.           21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103, якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови № 103).
44.          Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
45.          На момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт  4 вже був викладений в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, відповідно передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01  січня 2018 року.
46.          Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 (у зв`язку з прийняттям Постанови № 103) не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.
47.          Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року №  1644 і від 30 серпня 2017 року № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.». В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.
48.          Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
49.          Наведене свідчить, що з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови №  704 в цьому контексті суттєвого значення вже не має, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.
50.          Водночас 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №  481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30  серпня 2017 р. № 704».
Кабінет Міністрів України постановив:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018  року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017  року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
51.          Постанова №  481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
52.          При цьому, Постанова №  481 чи її окремі пункти нечинними (в тому числі в судовому порядку) під час спірного періоду не визнавалися, а тому підлягали застосуванню суб`єктами владних повноважень.
53.          Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється, виходячи з розміру 1762  грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1  січня календарного року.
54.          Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011  року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
55.          У пункті 3 резолютивної частини Рішення від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті  129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції.
56.          Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024  року у справі № 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі №  554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
57.          Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 20 травня по 03  серпня 2023 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, а відтак висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині є правильними, оскільки, здійснюючи позивачу відповідний розрахунок та виплату грошового забезпечення з 20 травня по 03  серпня 2023 року, військова частина НОМЕР_1 діяла підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, Постановою №  481, яка під час спірного періоду була чинною, а тому підстав для застосування попередньої редакції Постанови № 704 у військової частини НОМЕР_1 не було.
58.          Такий правовий підхід щодо того, що внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704 узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 червня 2025 року у справі №  480/7154/24 (провадження №  К/990/15215/25), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
59.          Таким чином, із дня набрання чинності Постанови №  481 (20 травня 2023  року) та протягом її чинності у відповідних суб`єктів владних повноважень були відсутні підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Держаний бюджет України на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Щодо правильності рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів
60.          Як указано вище, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 відповідно до Закону №  2050-III та Порядку №  159 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 29  січня 2020  року по 03 серпня 2023 року за весь час затримки виплати, а саме за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення, суд першої інстанції указав, що з огляду на те, що у цій справі відповідач ще не здійснив нарахування (перерахунку) належного позивачу грошового забезпечення за спірний період, тому така вимога у цій частині є передчасною, відтак, задоволенню не підлягає.
61.          Оскаржуючи рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24  квітня 2024 року, ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
62.          Отже, скаржник просив переглянути рішення Вінницького окружного адміністративного суду 24  квітня 2024 року в частині правильності застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм матеріального права, зокрема, Закону №  2050-III та Порядку №  159.
63.          Разом із цим, Сьомий апеляційний адміністративний суд не надав оцінки правильності застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм Закону №  2050-III та Порядку №  159, позаяк указані доводи відсутні в мотивувальній частині постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024  року.
64.          Водночас, мотивувальна частина судового рішення має відповідати його резолютивній частині для уникнення перешкод для належного виконання учасником справи рішення суду та забезпечення його зрозумілості.
65.          З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
66.          Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і така особа має одержати відповідь суду.
67.          Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції принципу обґрунтованості судового рішення, що позбавляє Верховний Суд надати оцінку правильності рішення суду апеляційної інстанції щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів. 
68.          При цьому Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважує, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в указаній частині, суд касаційної інстанції не переглядає.
69.          Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає за необхідне скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 відповідно до Закону №  2050-III та Порядку №  159 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 29  січня 2020  року по 03  серпня 2023 року за весь час затримки виплати, а саме за період з 29 січня 2020  року по день фактичної виплати грошового забезпечення, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд у цій частині. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
70.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
71.          Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
72.          Оскільки рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, оскаржене судове рішення у відповідній частині підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 у відповідності до Закону України від 19  жовтня 2000 року №  2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21  лютого 2001 року №  159 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 29 січня 2020  року по 03  серпня 2023 року за весь час затримки виплати, а саме за період з 29 січня 2020  року по день фактичної виплати грошового забезпечення - скасувати, а справу №  120/14179/23 направити на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
3. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024  року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 з 20  травня по 03 серпня 2023 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2023  року Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 липня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  Судді	І.В. Желєзний  М.В. Білак   В.М. Соколов